Ухвала
 
12 липня 2021 року
м. Київ
справа № 352/1527/14-ц
провадження № 61-10444 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у складі судді Струтинського Р. Р. від 08 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів:                 Девляшевського В. А., Бойчука І. В., Фединяка В. Д., від 27 травня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») на правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» посилаючись на те, що 22 вересня 2014 року рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області позовні вимоги АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 660 001,18 грн задоволено у повному обсязі.
31 серпня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого                 ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитним договором № 341/ФКВ-07, тому заявник просив замінити на нього стягувача АТ «Дельта Банк».
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області                від 08 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, заяву                       ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» задоволено. Замінено стягувача                             АТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у цій справі.
У червні 2021 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 серпня 2020 року між               АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору від 27 вересня 2007 року, який був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та  ОСОБА_1 , у подальшому право вимоги за цим кредитним договором перейшло до АТ «Дельта Банк».
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, виконання яких є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.
Через таку заміну кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 755/18025/17,                       від 24 листопада 2020 року у справі № 2-10019/10.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав та обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім цього, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило про заміну сторони виконавчого провадження незалежно від того, відкрите воно чи ні.
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і вразі відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому листі, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло всіх прав кредитора щодо боржника                    ОСОБА_1 , а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу нового кредитора відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, суди дійшли вірного висновку про задоволення заяви    ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», замінивши стягувачаАТ «Дельта Банк»щодо боржника  ОСОБА_1 , оскількизвернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони у виконавчому листі відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Такі висновки відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), від 15 травня 2019 року у справі                           № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10 (провадження № 61-17987св20) і ця практика є незмінною.
Доводи касаційної скарги про те, що ухвалені судами попередніх інстанцій судові рішення у справі є незаконними та ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права є безпідставними, оскільки підставою для заміни стягувача у справі, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК Українита статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара