Номер провадження: 22-ц/813/3088/21 
Номер справи місцевого суду: 522/10713/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бойчука А.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, -
в с т а н о в и в:
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 
про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності, в якому просила:
- встановити факт її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- визнати грошові кошти у розмірі 15 446,00 грн., сплачені за угодою про надання інформаційних послуг від 15 серпня 2013 року № 5-5-4, укладеною з фізичною особою-підприємцем (далі – ФОП) ОСОБА_4 для придбання нерухомості, спільною сумісною власністю та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину цих коштів у розмірі 7 723,00 грн.;
- визнати спільною сумісною власністю майновий пай у розмірі 293 465,00 грн. на будівництво квартири, будівельний номер АДРЕСА_1 , за який 16 серпня 2013 року  ОСОБА_2 сплатив обслуговуючому кооперативу «Нові Черемушки-1» їх спільні грошові кошти, припинити право спільної сумісної власності на вказані майнові права та визнати за сторонами право власності на це майнове право в рівних частках;
- визнати мотоцикл марки «НОNDА», 2015 року випуску, модель XR150LEKE, придбаний сторонами 13 жовтня 2015 року за спільні кошти в сумі 58 000,00 грн. і оформлений на ім`я ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю, припинити право спільної сумісної власності на цей мотоцикл та визнати право власності на мотоцикл за ОСОБА_2 , стягнувши з нього на її користь кошти в розмірі 1/2 частки вартості мотоцикла у розмірі 29 000,00 грн.;
- визнати придбаний у 2014 році причіп для машини, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю, припинити право спільної сумісної власності на цей причіп, визнати право власності на нього за ОСОБА_2 , стягнувши з нього на її користь кошти в розмірі 1/2 частки від вартості причепа.
В обґрунтування свого позову зазначила, що з 1996 року до 10 травня 2017 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
За вказаний період сторони придбали майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до статті 74 СК України, яке відповідач добровільно поділити відмовляється.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.
Встановлений факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю
без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано грошові кошти, сплачені за угодою про надання інформаційних послуг від 15 серпня 2013 року № 5-5-4, укладеною з ФОП ОСОБА_4 , у розмірі 15 446,00 грн. спільною сумісною власністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку вказаних коштів  у розмірі 7 723,00 грн.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пай (майнові права) у розмірі 293 465,00 грн. на будівництво квартири, будівельний номер АДРЕСА_1 , за який ОСОБА_2 відповідно до персонального меморандуму № 5НЧ2/121 асоційованого члена кооперативу, укладеного з обслуговуючим кооперативом «Нові Черемушки-1» 16 серпня 2013 року, сплатив грошові кошти, що є спільним майном сторін.
Визнано мотоцикл марки «НОNDА», 2015 року випуску, модель XR150LEKE, номер двигуна НОМЕР_2 , придбаний ОСОБА_2 за спільні грошові кошти відповідно до договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року номер М36, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку вартості цього мотоцикла у розмірі 29 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року припинено право спільної сумісної власності на пай (майнові права) у будівництві квартири, будівельний номер 5-5-4, загальною площею 44,13 кв. м, розташованої на 5-му поверсі секції № 5 об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 293 465,00 грн., сплачений відповідно до персонального меморандуму асоційованого члена кооперативну від 16 серпня 2013 року № 5НЧ2/121, та визнано право власності по 1/2 частці паю за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Припинено право спільної сумісної власності на мотоцикл марки «НОNDА»,
2015 року випуску, модель XR150LEKE, № двигуна НОМЕР_2 .
У решті рішення суду залишено без змін.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно придбане сторонами за спільні кошти під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня
2004 року до 10 травня 2017 рік, а тому відповідно до статті 74 СК України є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними.
В апеляційних скаргах представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.
Неправильність рішення обґрунтовано неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (т.1а.с.152-157, 169-174).
Апеляційні скарги мотивовані тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, дітей не мають, були зареєстровані за різними адресами. ОСОБА_2 не заперечував періодичні зустрічі з ОСОБА_3 на протязі певного періоду часу, проте ними не велося спільне господарство, кошти позивачки на придбання спірного майна не витрачалися. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача плуталися в часі та періоді, з якого сторони нібито проживали у шлюбі. При цьому жоден свідок не підтвердив ведення спільного бюджету між позивачем та відповідачем. Беззаперечні докази на підтвердження факту спільного проживання сторін в матеріалах справи відсутні.
Крім того апелянт стверджувала, що відповідач оформив розірвання шлюбу із колишньою дружиною ОСОБА_5 лише в 2013 році.
Також представник відповідача зазначила, що суд розглядаючи спір щодо мотоцикла та визнавши його спільною сумісною власністю сторін, не звернув увагу на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником мотоцикла є батько відповідача - ОСОБА_6 , який був допитаний в суді якості свідка та пояснив, що мотоцикл придбано за його особисті кошти, тому мотоцикл був зареєстрований на нього та є його власністю.
Посилалась на те, що суд помилково визнав грошові кошти, сплачені за угодою про надання інформаційних коштів для придбання нерухомості у розмірі 15 446 грн. спільною сумісною власністю, за відсутністю майна на момент винесення судового рішення.
Крім того, апелянт зазначала, що суд не встановив всіх фактичних обставин, які мають значення для справи.
Зокрема, вирішуючи питання про майновий пай у розмірі 293465 грн. на будівництво вищевказаної спірної квартири, суд не надав оцінку доказам, що придбання паю відбулося за спільні кошти ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_5 від продажу їх сумісної квартири та автомобіля.
Стверджувала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 липня 2013 року відповідач ОСОБА_2 продав за згодою зі своєю колишньою дружиною, їх спільну квартиру за АДРЕСА_3 , кошти від продажу якої були витрачені для забезпечення житла їх спільного сина та придбання для нього квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 293 465 грн.
Тобто, ним за кошти колишнього подружжя було укладено договір про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна. Суд помилково не залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 , колишню дружину ОСОБА_2 , незважаючи на її звернення з відповідною заявою до суду та письмовими поясненнями, надання доказів стосовно вказаного майнового паю, чим порушив її права та інтереси.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог не з`ясував, питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не вирішив, водночас вирішив питання про права ОСОБА_5 ,
яка не брала участі у справі, але надала суду докази того, що майновий пай на будівництво квартири придбано від продажу належної їй та ОСОБА_2 спільної квартири.
Визнавши за сторонами право спільної сумісної власності на мотоцикл марки «НONDA», 2015 року випуску, суд першої інстанції вирішив права власника мотоцикла ОСОБА_6 , який також не брав участі у справі.
Апеляційний суд зазначив, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка не підлягають задоволенню, оскільки вони взаємопов`язані з вимогами про визнання спірного майна спільною сумісною власністю, які мають розглядатися за участю вказаних вище осіб, що не були залучені до участі у справі.
Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року, постанову апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2018 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3  до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Справу в частині позовних вимог  ОСОБА_3 до ОСОБА_2  про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу передано на новий розгляд до апеляційного суду.
В іншій частині постанову апеляційного суду ОСОБА_3 не оскаржувала.
Сторони про розгляд справи на 21 липня  2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 87-89 т. 2).
На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому остання просить розглянути апеляційну скаргу за її відсутності (а.с. 90 т. 2).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (02 серпня 2021 року).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, та визнаючи доведеність факту проживання позивачки й відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 10 травня 2017 року, та розподіл майна, суд першої інстанції посилався на показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Однак, з такими висновками суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Важливе значення для правильного вирішення спору про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка, про рівні права і обов`язки кожного із подружжя у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина друга статті 74 СК України).
Відповідно до роз`яснень, вказаних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Отже, вирішуючи спори про майно між чоловіком та жінкою, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 перебував з 19 липня 1991 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 19 липня 1991р., від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_10 .
12 серпня 2003р. шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу ( т.1 а.с.54-56, 62-64).
Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2013 року ОСОБА_2 , для придбання нерухомості, укладено договір про надання інформаційних послуг № 5-5-4 з ФОП ОСОБА_4 , за який він сплатив кошти у розмірі 15 446грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 16 серпня 2013 року ( т.1 а.с.8,9).
16 серпня 2013 року ОСОБА_2 укладено персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № 5НЧ2/121 з обслуговуючим кооперативом «Нові Черемушки-1» щодо будівництва об`єкта нерухомості-квартири будівельний АДРЕСА_4 , будівництво якого відповідно до п.8.7 повинно було закінчитися у першому кварталі 2015 року.
У відповідності до п.12 меморандума ОСОБА_2 сплачені кошти у розмірі 293 465грн., що підтверджується довідкою про сплату паю в повному обсязі у 2Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
У зв`язку з цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
Тільки в разі встановлення цих обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися.
З пояснень свідків, які були допитані суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_3 останні роки не працювала, ОСОБА_2 працював постійно, жодному з допитаних свідків не відомо за які кошти було придбано майно.
Свідки підтвердили факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак, чи було ведення спільного господарства, та чи був спільний бюджет свідкам не відомо (а.с. 103-108 т. 1).
З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2013 року ОСОБА_2 продав належні йому 193/1000 частиниквартири №8 (кімнату в комуні) по АДРЕСА_5 за 110000 гривен (а.с. 72 т. 1).
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ТЕК «ЗЕКТЕР», ОСОБА_2 займає посаду водія, та з 03.11.2008 року по 30.11.2017 року, його дохід складає 421 199, 86 грн. (а.с. 73 т. 1).
Відповідно до відомостей зінформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС, ОСОБА_3 з лютого 2011 року не працювала (а.с. 124-125 т. 1).
З пояснень ОСОБА_3 , слідує, що вона останні роки не працювала, а їй допомагали діти, однак будь яких доказів з цього приводу ОСОБА_3 до суду не надала.
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існували будь-які письмові угоди з приводу майна.
Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є юридичним фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доказів на підтвердження встановлення факту проживання  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до суду надано не було.
Також колегія суддів вважає, що оскільки не встановлено наявності спільного майна та потреби в його розподілі, а також встановлення факту спільного проживання, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають залишенню без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки суд при задоволені позовних вимог допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу – скасувати.
В задоволені позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 02 серпня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда 

______________________________________ Т.В. Цюра