РІШЕННЯ
Іменем України

01 липня 2021 року 
м. Київ
справа №9901/229/21
провадження №П/9901/229/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., 
суддів Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №9901/229/21
за позовом ОСОБА_1 
до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. До Верховного Суду як суду першої інстанції звернулася ОСОБА_1 з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо неприйняття Декларації родинних зв`язків та Декларації доброчесності судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за 2016-2020 та за 2020 роки відповідно у паперовому вигляді;
- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України прийняти в паперовому вигляді Декларацію родинних зв`язків судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за 2016-2020 роки та Декларацію доброчесності судді за 2020 рік в паперовому вигляді.
2. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона подала до відповідача декларації родинних зв`язків та доброчесності у паперовому вигляді, проте ВККС України безпідставно не прийняла такі декларації з мотивів, що подання декларацій можливе лише шляхом заповнення їх на офіційному сайті ВККС України.
3. Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду без виклику сторін на 01 липня 2021 року.
4. 29.06.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що суддею Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 подано до відповідача дві декларації: Декларацію родинних зв`язків за останні п`ять років, тобто за 2016 - 2020 роки, та Декларацію доброчесності судді за 2020 рік. 
6. Відповідач листом від 16.02.2021 повідомив позивача про відсутність можливості подання вищевказаних декларацій у паперовій формі.
7. Позивач наголошує, що подача декларацій в паперовому вигляді була обумовлена релігійними переконаннями, що її ідентифікація не за прізвищем, ім`ям та по-батькові, а за ЕЦП, є приниженням її гідності як віруючої людини. Окремо стверджує, що обов`язок подання декларацій виключно в електронному варіанті є порушенням її конституційних прав.
8. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не прийняття паперових декларацій незаконною, позивач звернулась до суду з цим позовом.
ІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Верховний Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
10. Статтею 61 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддя зобов`язаний щорічно до 1 лютого подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України декларацію родинних зв`язків за формою, що визначається Комісією.
11. Згідно з Правилами заповнення та подання декларації родинних зв`язків судді, затвердженими рішенням Комісії від 31 жовтня 2016 року №137/зп-16 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням Комісії 24 вересня 2018року №204/зп-18), декларація родинних зв`язків судді подається особисто суддею шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із зазначенням відомостей за останні п`ять календарних років. До моменту здійснення організаційно-технічних заходів, необхідних для заповнення вищевказаної Декларації на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, вона подається у паперовій формі.
12. У примітці до вказаних правил зазначено, що роботу електронної системи декларування запроваджено з 12 год. 00 хв. 24.01.2018.
13. Також, статтею 62 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддя зобов`язаний щорічно до 1 лютого подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України декларацію доброчесності судді за формою, що визначається Комісією.
14. Згідно з Правилами заповнення та подання форми декларації доброчесності судді, затвердженими рішенням Комісії від 31 жовтня 2016 року №137/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 24 вересня 2018 року № 205/зп-18) декларація доброчесності судді подається особисто суддею шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
15. Таким чином, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII зобов`язує суддів щороку особисто подавати декларації доброчесності та декларацію родинних зв`язків. Такі ж декларації подають і кандидати на посади суддів. З 2018 року ВККС України оптимізувала доступ до цих документів і створила Реєстр декларацій родинних зв`язків і доброчесності судді та кандидата на посаду судді, у якому кожен громадянин може ознайомитись із тим, які родичі суддів працюють в органах правопорядку та яку інформацію суддя вказав у декларації доброчесності. 
16. Аналіз вимог статей 61, 62 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII дає підстави вважати, що запровадження обов`язку судді подавати декларації доброчесності та родинних зв`язків спрямоване на спрощення моніторингу способу життя судді, встановлення доступності та прозорості будь-якої інформації щодо нього. Відтак для суспільства важливо одержання правдивої та достовірної інформації із зазначених питань. Отже визначальне значення має доступ суспільства до інформації, яка міститься в деклараціях доброчесності та родинних зв`язків судді.
17. Однак, колегія суддів вважає, що забезпечити доступ суспільства до таких декларацій можна не лише шляхом запровадження обов`язку виключно електронного декларування родинних зв`язків та доброчесності судді. Вказане підтверджується тим, що до 2018 року такі декларації теж були у вільному доступі на сайті ВККС України, хоча й подавались суддями у паперовому вигляді. ВККС України їх розміщувала на офіційному сайті у рамках розділу "Декларації родинних зв`язків та доброчесності" "невідкладно після їх опрацювання (реєстрації, обліку, сканування та оброблення для оприлюднення)". Тобто вільний доступ суспільства до цих декларацій був забезпечений і до 2018 року, але шляхом розміщення на сайті сканкопій паперових декларацій суддів.
18. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що оскільки законодавець зобов`язав суддів подавати декларацію родинних зв`язків судді та декларацію доброчесності судді виключно шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, тобто в електронній формі, а позивач, будучи суб`єктом такого декларування, заперечує проти обробки її персональних даних та заміни її власноручного підпису цифровим, за допомогою якого, власне, і подаються зазначені декларації, то Суд вважає, що в цьому випадку відбулось втручання у право позивача на повагу до приватного життя. Однак, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, тоді як в даному випадку колегія суддів не вбачає загрози інтересам національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
19. Правовий висновок аналогічного змісту висловлено у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №640/3701/20, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такого правового висновку.
20. Крім того, варто зазначити, що як у цій справі, так і у справі №640/3701/20 позивач зазначає, що небажання подавати декларації в електронному вигляді було обумовлене релігійними переконаннями, що ідентифікація її, як людини, не за прізвищем, ім`ям та по-батькові, а за ЕЦП, як того вимагає ч. 1 статті 61 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, є приниженням її гідності як віруючої людини.
21. У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов таких висновків:
«Колегія суддів зауважує, що аналіз обставин справи за позовом Особа-1 дає підстави вважати, що в цьому випадку відбулось звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача за релігійною ознакою, за відсутності необхідних для цього обставин, визначених Конституцією України та ст. 9 Конвенції.
Серед іншого, це стосується також порушення права особи на ім`я, яке відноситься до охоронюваних особистих немайнових благ (ст. 201 Цивільного Кодексу України) та включає прізвище, ім`я та по батькові (ч.1 ст. 28 Цивільного Кодексу України).
Згідно згаданого вище "трискладового тесту" надалі важливо з`ясувати, чи втручання держави в право громадянина вільно сповідувати свою релігію або переконання переслідувало легітимну мету, передбачену ч. 2 ст. 9 Конвенції. 
Остання суттєва обставина, яка підлягає з`ясуванню в межах "трискладового тесту": чи було втручання необхідним у демократичному суспільстві. Цей пункт є важливим при визначенні фактично пропорційності застосованих обмежень до прав чи свобод, і саме оцінка з точки зору необхідності в демократичному суспільстві виявляється ключовою при визначенні того, чи вийшла держава за межі розсуду, якими вона наділена.
ЄСПЛ визнає, що, дійсно, в демократичному суспільстві може виникнути необхідність обмежити свободу віросповідання задля узгодження інтересів різних релігійних груп . Проте перелік таких обмежень, перелічених в статтях 9 та 11 Конвенції, є вичерпним і вони мають чітко тлумачитись в межах обмеженого розсуду держави, і лише переконливі та нездоланні причини можуть виправдати запровадження таких обмежень. Будь-які такі обмеження мають відповідати "нагальній суспільній потребі" та бути "пропорційними легітимній меті, яку вони переслідують".
Необхідно враховувати, що людина є найвищою цінністю, а також носієм не тільки прав, а й потреб та інтересів, їй також властиві наміри та очікування, прагнення до стабільності й безпеки тощо. Тому принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом розумності, який повинен застосовуватися наскрізно через всі його елементи, допомагаючи через оціночні судження виділити належну вагу права, дійсну мету його обмеження, найсприятливіші або ж найменш обтяжливі для людини засоби її досягнення, справедливу компенсацію за обмежене право тощо [Критерії оцінки дотримання верховенства права в Україні (Rule of Law Checklist for Ukraine) / за заг. ред. М. Козюбри; Центр дослідження проблем верховенства права та його втілення в національну практику України Національного університету "Києво-Могилянська академія". Київ, 2019. С 93.].
З матеріалів справи не вбачається наявність переконливих та нездоланних причин, які можуть виправдати запровадження обмеження права Особа-1 на свободу віросповідання, що полягає в безальтернативному поданні електронної форми декларацій доброчесності та родинних зв`язків судді».
22. Обставини цієї справи цілком тотожні справі №640/3701/20.
23. Відповідач у відзиві на позов самостійно зазначає, що рішення у справі №640/3701/20 ВККС України виконано добровільно. 
24. Окремо колегія суддів зазначає, що ВККС України має організаційні та технічні можливості оприлюднювати дані паперових декларацій доброчесності та родинних зв`язків судді у відкритому доступі для суспільства. Вказане підтверджується можливістю ознайомитись із розміщеними на сайті відповідача сканкопіями паперових декларацій доброчесності та родинних зв`язків суддів, які подавались до запровадження електронного декларування, тобто декларацій, які подані в 2016-2017 роках, та у 2018 році.
25. Таким чином, мета декларування (доступ суспільства до інформації, яка міститься в деклараціях доброчесності та родинних зв`язків судді) може бути досягнута зокрема і шляхом подання паперових декларацій.
26. У справі №640/3701/20 Верховний Суд зробив висновок, що оскільки Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII не містить альтернативи права вибору подачі декларацій доброчесності та родинних зв`язків віруючою людиною, то примусове виконання особою обов`язку подачі в електронному виді таких декларації також не відповідатиме легітимній меті та буде порушенням її прав і свобод, закріплених у Конституції України та в Конвенції.
27. Колегія суддів вважає висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.01.2021 у справі №640/3701/20, релевантними до обставин цієї справи. 
28. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
29. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
30. Матеріалами справи підтверджено, що позивач за подання адміністративного позову в цій справі сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн., які на підставі частини першої статті 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо неприйняття Декларації родинних зв`язків та Декларації доброчесності судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за 2016-2020 та за 2020 роки відповідно у паперовому вигляді.
Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України прийняти у паперовому вигляді Декларацію родинних зв`язків судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за 2016-2020 роки та Декларацію доброчесності судді за 2020 рік в паперовому вигляді.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.
Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб
Суддя                                                                                                    С.М. Чиркін