ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3069/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,        
               розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р. (суддя: Жукова Є.О) в адміністративній справі № 160/3069/21 за позовом   ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
                                                     
                                                      В С Т А Н О В И В:
           ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 27.03.2019 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2018 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 27.03.2019 - березень 2018 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 р. по 27 березня 2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 р.  по 28 лютого 2018 р. - січень 2008 р., а в період з 01 березня 2018 р. по 27 березня 2019 р. - березень 2018 р., відповідно до абзацу 4 пункту 5 Постанови  Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 №1078. 
              В обґрунтування пред`явленого позову позивач вказував на те, що згідно наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 лютого 2019 р. №17,  відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України  «Про військовий обов`язок і військову службу» його звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Згідно  наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №67 від 27 березня 2019 р. (по стройовій частині) його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Станом на день прийняття наказу про звільнення з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, яка гарантована Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 р., а також численними роз`ясненнями Мінсоцполітики, Департаменту фінансів України, Міноборони. 
                 Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021  р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.  
            Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позову.
            В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 р., не передбачає механізму виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Крім того,  Військовою частиною НОМЕР_1 індексація не нараховувалась на підставі роз`яснення Департаменту Міністерства оборони України № 248/3/9/1/2 від 04 січня 2016 р.  у зв`язку із відсутністю бюджетного фінансування.
       У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Позивач вказує на те, що відсутність  фінансового ресурсу у Міністерства оборони України для здійснення виплат не є підставою для порушення прав військовослужбовців. 
     Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
        Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №67 від 27 березня 2019 р., майора ОСОБА_1 , заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону з морально-психологічного забезпечення, звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 18 лютого 2019 р. р. №17, відповідно до пункту 2 частини 5 статті  26 Закону України   "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту), виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Згідно цього  наказу позивачу виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 35% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 березня по 27 березня 2019 р.; грошову компенсацію за не отримане  речове майно у розмірі 4246, 54 грн. на підставі довідки-розрахунку №12 від 27 березня 2019 р.; надбавку у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці з 01 березня по 27 березня 2019 р. у розмірі 10% до посадового окладу; грошову компенсацію за не використану щорічну основну відпустку за 2018 рік та за 2019 рік.
      Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" відповідачем  протиправно не було виплачено позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня  2015 р. по 27 березня 2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 р.  по 28 лютого 2018 р. - січень 2008 р., в період з 01 березня 2018 р. по 27 березня 2019 р. - березень 2018 р.
          Скаржник наполягає на правомірності не нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період, посилаючись на виконання ним розпорядження Міністерства оборони України.
          Колегія суддів  звертає увагу, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду судом касаційної інстанції. Так, у постанові від 19 березня 2020 р. у справі №820/5286/17 Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
          Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 виконувалось розпорядження Департаменту фінансів Міністерства оборони України колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зазначений орган не наділений повноваженнями вирішувати питання обмеження чи припинення гарантованих державою виплат. Інші доводи скаржника (щодо неможливості нарахування індексації за минулі періоди, відсутності бюджетного фінансуванні) колегією суддів також не враховуються, зважаючи на правові висновки Верховного Суду.  
          Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються  Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до частини 1 статті 9 якого держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно з ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
          Однак, задовольнивши позовні вимоги у тому обсязі, які викладені позивачем у позовній заяві, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу здійснено нарахування індексації  за період з 01 грудня 2018 р.  по 27 березня 2019 р. на загальну суму 330,35 грн. (із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - березень 2018 р)., що підтверджується довідкою  №410/58 від 15 лютого 2021 р., копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 24). 
          Також, у мотивувальні частині оскарженого рішення суд першої інстанції визначив величину приросту індексу споживчих цін в лютому 2018 р. у 241,70 %, пославшись на розрахунок, який, нібито, додається. Проте такий розрахунок в матеріалах справи відсутній. 
          У позовній заяві позивачем, у свою чергу,  вказано на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року - як 253,3 %,  без зазначення джерела походження таких відомостей та/або без наведення алгоритму розрахунку цієї цифри. 
          Колегія суддів звертає увагу, що мотивувальна частина оскарженого рішення містить висновки, які не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами.
          Так, в ній зазначено, що в розрахунку індексації грошового забезпечення, зробленого представником позивача, який міститься в матеріалах справи, визначено суму, яка Військовою частиною НОМЕР_1 недоплачена позивачу та належить до виплати (а.с.35 звор. бік). У наступному абзаці суд першої інстанції констатує, що ним встановлено, та "матеріалами справи підтверджено", що проведений розрахунок індексації грошового забезпечення розроблений у відповідності до приписів Постанови № 1078, починаючи з грудня 2015 р. з метою висвітлення порядку розрахунку наростаючого індексу споживчих цін.
          Однак, за приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Статтею 72 цього ж Кодексу передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
          Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України не визначає "матеріали справи", як підставу встановлення обставин у справі. Суд зобов`язаний вказати, який саме доказ безпосередньо ним досліджено і яка обставина за результатами такого дослідження встановлена. Суд першої інстанції без будь-якого обґрунтування прийняв в якості належного, допустимого та достатнього доказу у справі розрахунок, здійснений представником позивача. Проте, такий розрахунок, як окремий документ, в матеріалах справи відсутній, а наведені у позовній заяві суми індексації визначені з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін, яка, як зазначалось колегією суддів вище, не підтверджена ані джерелом походження, ані алгоритмом його здійснення. Крім того, суд першої інстанції, погодившись із розрахунком індексації грошового забезпечення, визначеного представником позивача,  у мотивувальній частині навів інші суми, а саме: індексацію в березні 2018 р. як 3310,11 грн., проте як у позовній заяві позивач наполягав на іншій сумі індексації у березні 2018 р. - 3294,21 грн. (а.с.5). 
          Також, в резолютивній частині оскарженого рішення суд першої інстанції взагалі не зазначив орган, який зобов`язаний виплатити позивачеві суму  індексації, що фактично унеможливлює його виконання.
          З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування оскарженого рішення і прийняття нового рішення, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
          За результатами розгляду адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки підстави нездійснення відповідачем нарахування позивачеві індексації грошового забезпечення суперечать Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Захист порушених права позивача під час проходження ним публічної служби має бути здійснений шляхом зобов`язання відповідача здійснити  нарахування  та виплату позивачеві суми індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2015 по 30.11. 2018. 
          У задоволенні позову за період з грудня 2018 року по березень 2019 року колегія суддів відмовляє з огляду на необґрунтованість доводів позивача з мотивів, наведених вище. 
            Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                           П О С Т А Н О В И В:
               Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - задовольнити частково.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р. в адміністративній справі № 160/3069/21 - скасувати та ухвалити нове рішення.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 р. по 30 листопада 2018 р.
          Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 р. по 30 листопада 2018 р.
         У задоволенні решти позову - відмовити.
    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 вересня 2021 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу  адміністративного судочинства України.
          
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий