ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р. 	Справа № 1640/2500/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 14.04.21  по справі № 1640/2500/18
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України).
У вказаній заяві представник позивача просив суд:
- визнати протиправними дій Головного  управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавський обл.) щодо виконання рішення Верховного Суду у справі № 1640/2500/18.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС  України у справі № 1640/2500/18 за позовом ОСОБА_1  до ГУ ПФУ в Полтавській обл. про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – повернуто заявнику.
Не погодившись з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі № 1640/2500/18 та направити заяву до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується, що лист, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, було отримано лише 29.03.2021, а із заявою він звернувся 07.04.2021 тобто у межах десятиденного строку встановленого ст. 383 КАС України.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
01.06.2021 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду у порядку письмового провадження справу №1640/2500/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом  встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Полтавський обл., в якому просив:
-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавський обл. щодо застосування обмеження належної пенсії максимальним розміром 70% відповідних сум грошового забезпечення застосованого з квітня 2018 року під час перерахунку пенсії позивача;
-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавський обл. щодо застосування вимог частини п`ятої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - ЗУ № 2262-ХІІ) під час перерахунку в квітні 2018 року пенсії йому та обмеження максимальним розміром належних йому щомісячних пенсійних виплат за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;
-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавський обл. щодо застосування в правовідносинах з позивачем абзацу 2 пункту 3      постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року № 103 (далі - Постанова КМУ № 103) з приводу встановлення строків виплати пенсії за результатом здійсненого перерахунку за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та щодо невиплати різниці між фактично отриманою та належної до виплати внаслідок здійсненого перерахунку суми пенсійних виплат;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавський обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з 01 січня 2016 року в розмірі 77% відповідних сум основних і додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням видів та розмірів грошового забезпечення, зазначених в Довідці Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 4/1210 від 21 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача з урахуванням підвищення пенсії на 25% відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28 грудня 2011 року № 1381 (далі – постанова КМУ № 1381) без обмеження пенсійних виплат максимальним розміром за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та здійснити виплату недоотриманих пенсійних виплат за період з 01 січня 2016 року єдиним платежем з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року скасовано в частині, якою судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавський обл. щодо обчислення розміру пенсії за вислугу років при проведенні перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з 01 січня 2016 року, з прийняттям нового судового рішення, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії за вислугу років при проведенні перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області обчислити розмір пенсії за вислугу років при проведенні перерахунку його пенсії з 01 січня 2016 року у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення та провести виплату донарахованих сум; в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 1640/2500/18 задоволено частково: постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром належних йому щомісячних пенсійних виплат за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Прийнято у цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавський обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження пенсійних виплат максимальним розміром за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року. В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року залишено без змін.
Не погодившись з бездіяльність відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Так, приймаючи ухвалу про повернення заяви представника позивача, суд першої інстанції виходив із того, що постанова Верховного Суду у справі № 1640/2500/18 набрала законної сили з дати її прийняття, тобто 09 лютого 2021 року, а відтак заявник міг дізнатися про порушення своїх прав ГУ ПФУ в Полтавській обл. вже 10 лютого 2021 року. Отже під час звернення до суду з цією заявою ОСОБА_1 пропустив передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденний строк звернення до суду з такою заявою.
При цьому суд першої інстанції зауважив, що день отримання пенсіонером листа від ГУ ПФУ в Полтавській обл. у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених  статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Крім того, обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України також передбачена також нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведеного вище вбачається, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
З метою забезпечення виконання судового рішення ч. 1ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена (ч. 5ст. 383 КАС України).
Зі змісту ч. 2 – 4 ст.  383 КАС України вбачається, що до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, висуваються наведеними нормами певні вимоги і в разі невідповідності такої заяви цим вимогам така заява підлягає поверненню заявнику.
Як вбачається з матеріалів даної справи, звертаючись до Полтавського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , посилався на положення ст. 383 КАС України та просив  визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській обл., яка полягає у невиконанні постанови Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 1640/2500/18.
Так, 09 лютого 2021 року Верховним Судом прийнято постанову по справі № 1640/2500/18, а тому саме з цього часу ГУ ПФУ в Полтавській обл. повинно було почати здійснювати перерахунок пенсії. Однак колегія суддів зазначає, що дізнатися про те, чи було здійснений такий перерахунок можливо лише після проведення відповідних виплат, у зв`язку з чим 15.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській обл. із заявою про добровільне виконання рішення суду, на яку йому було надану відповідь у листі №1944-1257/Б-02/8-1600/21 від 15.03.2021, який отримано ним 29.03.2021.
Відтак, колегія суддів зазначає,  що ОСОБА_1 не мав можливості дізнатися про порушення своїх прав раніше, ніж було проведено виплату пенсії, з урахуванням  висновків викладених у постанові Верховного Суду по справі № 1640/2500/18 від 09 лютого 2021 року,  а тому датою з якої заявник мав можливість дізнатись про порушення своїх прав слід вважати дату здійснення виплат або розрахунку, а саме дату отримання ОСОБА_1 листа з відповідними розрахунками -  29.03.2021.
Враховуючи дату, з якої заявник міг дізнатися та дізнався про порушення свого права – 29.03.2021 та дату звернення його до суду шляхом направлення поштового відправлення засобами поштового зв`язку – 07.04.2021, колегія суддів дійшла висновку про дотримання ним десятиденного строку, визначеного ч.4 ст. 383 КАС України, а відтак визнає помилковим висновок суду про порушення позивачем вимог вказаної вище, що має наслідком скасування оскаржуваної ухвали, як такої, що прийнята з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на наведене вище, враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, з огляду на приписи п. 1 та п. 4 ст. 320 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі № 1640/2500/18 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 1640/2500/18 - скасувати. 
Справу №1640/2500/18 повернути до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк