ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       07 вересня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/5996/21
       Провадження №22-ц/822/917/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.         
секретар – Скрипка С.В., 
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»
третя особа – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Танасійчук Н.М.,

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 у червні 2021 року звернулася до суду з позовом до ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» про визнання відсутності права вимоги грошових коштів за кредитним договором №014/0001/74/40909 від 31 липня 2007 року та кореспондуючого обов`язку боржника.
До позовної заяви позивачкою також подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія», код ЄДРПОУ 37750239, м. Київ вул. Авіоконструктора Ігоря Сікорського, 8, а також будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії із вчиненням заходів позасудового врегулювання способами, передбаченими ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі шляхом продажу предмета нерухомого майна, що було передане в іпотеку згідно з Іпотечним договором від 31 липня 2007 року № 011/0001/21587/587/588, а саме Ѕ частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв.м, житловою площею 85,5 кв.м, що належать ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташованого в АДРЕСА_1 , та Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер 7310136300:16:001:0076, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташованої за указаною адресою, з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення по справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Посилається на те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що нею оспорюється вимога банку про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» і у випадку не виконання цієї вимоги, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» реалізує процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст.ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» (за вибором іпотекодержателя) та, що через недобросовісні дії ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вона може втратити своє єдине житло. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору не стосується Іпотечного договору від 31.07.2007 року № 011/0001/21587/587/588, що укладений між заявницею, банком та ОСОБА_2 . Забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія», а також будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії із вчиненням заходів позасудового врегулювання спору способами, передбаченими ст..ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі шляхом продажу предмета нерухомого майна, що було передане в іпотеку, згідно з Іпотечним договором від 31 липня 2007 року № 011/0001/21587/587/588, про які просить заявниця, не стосуються предмету спору.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору. 
Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 334/6521/19.
Предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, є вимога про визнання у відповідача відсутності права вимоги до ОСОБА_1 щодо усунення порушень умов кредитного договору № 014/0001/74/40909 від 31 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 , і сплати нею заборгованості за цим кредитним договором в сумі 9 489 933,71 грн.
Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
 З матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направлено вимогу №1/3105/56 від 31 травня 2021 року, якою повідомлено ОСОБА_1 про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів, а також зазначено, що у випадку невиконання виконання цієї вимоги, новий кредитор реалізує процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному статтями 37 та 38 ЗУ «Про іпотеку» (за вибором іпотекодержателя). 
Враховуючи, що позивач оспорює вимогу №1/3105/56 від 31 травня 2021 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» після спливу тридцятиденного терміну має право реалізувати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде реалізовано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія», код ЄДРПОУ 37750239, м. Київ вул. Авіоконструктора Ігоря Сікорського, 8, а також будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії із вчиненням заходів позасудового врегулювання способами, передбаченими ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі шляхом продажу предмета нерухомого майна, що було передане в іпотеку згідно з Іпотечним договором від 31 липня 2007 року № 011/0001/21587/587/588, а саме Ѕ частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 259,9 кв.м, житловою площею 85,5 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер 7310136300:16:001:0076, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташований за указаною адресою, з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та господарських будівель є саме тим заходом забезпечення позову, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Колегія суддів вважає, що позивач має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач може в позасудовому порядку звернути стягнення на належне позивачу майно, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені законодавством підстави, а тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» про визнання відсутності права вимоги грошових коштів за кредитним договором №014/0001/74/40909 від 31 липня 2007 року та кореспондуючого обов`язку боржника, заборонити Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та гарантія», (код ЄДРПОУ 37750239, м. Київ вул. Авіоконструктора Ігоря Сікорського, 8), а також будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії із вчиненням заходів позасудового врегулювання способами, передбаченими ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі шляхом продажу предмета нерухомого майна, що було передане в іпотеку згідно Іпотечного договору від 31 липня 2007 року № 011/0001/21587/587/588, а саме 1/2 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 259,9 кв.м, житловою площею 85,5 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0667 га, кадастровий номер 7310136300:16:001:0076, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності, розташований за указаною адресою, з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 09 вересня 2021 року.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк
Судді:                                                                І.Н. Лисак 
                                                                       І.Б. Перепелюк