Дата документу  Справа № 336/5849/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/5849/20                                         Головуючий в 1 інст. Щаслива О.В.
Провадження №33/807/431/21                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Миргородського В.П., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, 28.09.2020 року о 18 год. 47 хв. ОСОБА_1 в районі будинку № 470 по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі керував транспортним засобом «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій зобов`язаний на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Від керування відсторонений, про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вважає постанову суду незаконною і такою що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, 10 грудня 2020 року він не знаходився за керуванням транспортного засобу, а перебував на місці пасажира. За кермом автомобіля знаходилась його знайома -  ОСОБА_2 . Вказує, що він не може бути суб`єктом даного правопорушення, отже  саме з цих причин від відмовився проходити медичний огляд, відмовився підписувати протокол і намагався довести працівникам поліції, що він не знаходився за керуванням автомобіля. На думку апелянта, протокол і покази свідків не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки посвідчення водія у нього не вилучалося, а свідки були запрошені пізніше і вони не бачили хто саме був за кермом. Просить скасувати постанову суду, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КупАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Миргородського В.П., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У п. 8 Порядку № 1103, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 147620 від 28.09.2020 року (а.с. 1) та визнаних судом доведеними підтверджується:
направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5); письмовими показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 6.7), , довідкою адмінпрактики (а.с. 3), архівом правопорушень (а.с. 4), відеозаписом події (а.с. 9).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом, а керувала інша особа, апеляційний суд, проаналізувавши зібрані по справі докази, вважає непереконливими.
Так, з відеозапису вбачається, що жінка рекомендує ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду та стан сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом і відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що чітко зафіксовано на відеозаписі.
Доводи ОСОБА_1 про керування транспортним засобом його знайомою ОСОБА_2 , які підтверджуються аудіозаписом апеляційний суд відхиляє, оскільки з наведеного аудіозапису не можливо встановити час, дату, місце та осіб, які спілкуються, а тому аудіозапис не можна визнати належним доказом. 
Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.
При цьому, зафіксований стан ОСОБА_1 надавав працівникам поліції обґрунтованих сумнівів у керуванні ОСОБА_1 транспортного засобу у тверезому стані, а сукупність ознак, які вказують на небезпідставні вимоги працівника патрульної поліції пройти відповідний огляд та зафіксована відмова ОСОБА_1 переконують апеляційний суд у доведеності провини ОСОБА_1 . 
Доводи апелянта про те, що зазначені у протоколі свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не бачили хто саме був за кермом, а тому їх покази не можуть бути належними і допустимими доказами слід визнати безпідставними у зв`язку з наступним. 
Відповідно до ч.1 ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.
Як вбачається із даної норми закону виклик свідка це є правом суду, а не обов`язком. Тоді як із даних доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не згоден із поясненнями свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, однак матеріали справи не містять будь-яких клопотання щодо виклику вказаних осіб, тоді як у суду пояснення вказаних осіб сумнів не викликали, так як складені уповноваженими на те особами, із зазначенням необхідної інформації для їх встановлення.
Посилання сторони захисту на те, що на момент події ч. 1 ст. 130 КУпАП виключена, апеляційний суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».
Відповідно до п. 6 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.
Під скасуванням акту про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.
Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст. 286-1 КК України.
Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність не була скасована.
Крім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Таким чином, на теперішній час, в тому числі і станом на 28.09.2020 року (дата вчинення ОСОБА_1 правопорушення), стаття 130 КУпАП діяла і діє в тій редакції, що діяла і до 01 липня 2020 року.
Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо нього адміністративного стягнення.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими. 
Відповідно до ч. 7 ст.294КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2020 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник