ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року
м. Харків
справа № 627/352/20
провадження № 22-ц/818/2479/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,
суддів         Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи:
Позивач – Приватна Агрофірма «Ватал»,
Відповідачі – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року, у цивільній справі за позовом Приватної Агрофірми «Ватал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, 
в с т а н о в и в :
В травні 2020 року позивач Приватна Агрофірма «Ватал» ( далі-ПА «Ватал» ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер 6323583200:01:000:0471, та сіножатей 0,0986 га, кадастровий номер - 6323583200:04:000:1133, шляхом демонтажу межових знаків та стягнути сплачені судові витрати.
В позові позивач вказав , що 30.03.2005 між ПА «Ватал» та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі № 249/1159-к на 15 років. Договір оренди землі зареєстрований 04.05.2006 у Краснокутському районному відділі Харківської філії ДП « Центр ДЗК» та строк його дії закінчується у травні 2021 року. ОСОБА_1 , вважаючи, що строк дії договору сплив в березні 2020 р., установив межові знаки на земельній ділянці, які перешкоджають ПА «Ватал» здійснювати комплекс весняно- польових робіт. Вимогу позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, оскільки договір є чинним і діє до травня 2021, відповідач залишив без задоволення.
В липні 2020 року позивач ПА «Ватал» уточнив позовні вимоги , зазначивши , що у зв`язку з невиконанням умов договору, позивач поніс витрати на обробку землі у сумі 37944,98 грн, яку просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року позов ПА «Ватал» задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер 6323583200:01:000:0471, та сіножатей 0,0986 га, кадастровий номер - 6323583200:04:000:1133, шляхом демонтажу межових знаків.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватної Агрофірми «Ватал» витрати понесені ПА «Ватал» на обробку землі у розмірі 37 944,98 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПА «Ватал» у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1 обґрунтована тим, що судом не з`ясовано обставини справи. Рішення суду стосується як ріллі, так і сіножаті. Проте рішенням суду зобов`язано відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер 6323583200:01:000:0471, та сіножатей 0,0986 га, кадастровий номер - 6323583200:04:000:1133, шляхом демонтажу межових знаків. Тоді як, межові знаки було встановлено виключно на ріллі. Сіножать знаходиться за багато кілометрів від спірної орендованої земельної ділянки, відповідач не має інформації, що діється на його сіножаті. Зазначає, що позивач досі користується сіножаттю та просить усунути не існуючі перешкоди. Також зазначає, що витрати понесені позивачем на обробку землі у сумі 37944,98 грн останнім не доведені.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що строк дії договору оренди землі укладеного між ПА «Ватал» та ОСОБА_1 № 249/1159-к від 30.03.2015 закінчується у травні 2021 року. Щодо межових знаків, зазначає, що підтверджуючи встановлення межових знаків на ріллі відповідач підтверджує перешкоджання діяльності ПА «Ватал» по здійсненню посівних робіт. Лист відповідача від 16.04.2020 надісланий позивачу містить посилання на встановлення межових знаків, категоричне заперечення користування земельною ділянкою, а тому дана вимога передбачає заборону користування всією земельною ділянкою, що суперечить умовам укладеного договору.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судової повістки. 
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що не з`явилвся та повідомлявся завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Приватна агрофірма «Ватал» належними доказами довела, що її права порушено, тому позов необхідно задовольнити.
Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 786148 , ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,2554 га, що розташована на території Козіївської сільської ради, КСП «Козіївське». Земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

30.03.2005 між ПА « Ватал» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №249/1159-к ,загальна площа орендованої земельної ділянки складає 3,2554 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер 6323583200:01:000:0471, та сіножатей 0,0986 га, кадастровий номер - 6323583200:04:000:1133.( а.с.5-6)

Відповідно до пункту 8 цього договору договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно пункту 9 цього договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 700,00 грн в рік в грошовій формі або рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем, за її собівартістю, але не вище державних закупівельних цін, чи послугами.

Пунктом 20 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Подачу договору на державну реєстрацію здійснює орендар.

Пунктами 24, 25 договору передбачено, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконання умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен був здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Пунктом 29 договору передбачені обов`язки орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 34-38 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та унаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни або розірвання цього договору.

Пунктом 41 цього договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація договору оренди землі №249/1159-к від 30.03.2005 була здійснена у Краснокутському районному відділі Харківської філії ДП «Центр ДЗК» 04.05.2006 за № 040669900206.

Актом приймання -передачі від 11.05.2006, земельна ділянка передана ОСОБА_1 в строкове платне користування ПА «Ватал» ( а.с. 6)

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приватної агрофірми «Ватал» з заявою, в якій зазначив, що строк дії договору сплив 30 березня 2019 року та має намір з березня 2020 року самостійно обробляти належну йому ділянку. На що отримав відповідь № 152 від 19 березня 2020 року, за якою останній повідомив про закінчення строку дії договору у травні 2021 року (а.с.8, 9-10).

Листом № 194 від 08 квітня 2020 року Приватна агрофірма «Ватал» просила прибрати ОСОБА_1 межові знаки-перешкоди, виставлені ним на орендованій земельній ділянці, так як вони перешкоджають сільськогосподарській техніці агрофірми у виконанні комплексу весняно-польових робіт (а.с.12).

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив до Приватної агрофірми «Ватал» повідомлення, в якому зазначив, що межові знаки поставлені ним після закінчення строку дії договору оренди № 249/1159-к від 30 березня 2005 року та не для перешкоджання сільськогосподарським роботам агрофірми, а виключно для того, щоб він міг відмітити свою земельну ділянку та обробляти її самостійно (а.с.13, 38).

Листом № 226 від 22 квітня 2020 року Приватна агрофірма «Ватал» зазначила, що строк дії договору № 249/1159-к від 30 березня 2005 року закінчується у травні 2021 року, у зв`язку з чим просила усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом демонтажу межових знаків (а.с.14-15).

Витрати на обробку землі у сумі 37944,98 грн, яку просив позивач стягнути з відповідача складаються з дискування, оранки , послуг по внесенню аміаку, вартістю аміаку, вартістю придбаного насіння та підтверджуються відповідним розрахунком наданим ПА «Ватал» ( а.с. 35).

На підтвердження вказаних витрат Приватною агрофірмою «Ватал» надано: калькуляцію витрат на оранку трактором «Кейс» на площі 3,1568 га у сумі 2262,32 грн , калькуляцією витрат на дискування трактором Кейс на площі 3,1568 га у сумі 1188,69 грн, бригадним нарядом по ТВ БД «Козіївка; реєстром земельних ділянок (рілля), що обробляються ПА «Ватал» станом на 01.01.2020 року,оплатою праці на обробіток грунту та посіви озимини 2019 року по ПА «Ватал»; нарахуванням амортизації за жовтень 2019 року; договором №144/С постачання нафтопродуктів від 29.05.2019 року ;видатковою накладною від 16.09.2019 року № 5746; платіжним дорученням №300 від 26.09.2019 року; платіжним дорученням №309 від 27.09.2019 року; платіжним дорученням №1100 від 02.10.2019 року; накладною № 6044 від 20.09.2019 року; платіжним дорученням №1073 від 25.09.2019 року; договором № 27-02/20 про надання послуг від 27.02.2020 року; актом здачі -приймання робіт (надання послуг) №7 від 24.03.2020 року; актом здачі -приймання робіт (надання послуг) №16 від 31.03.2020 року;платіжним дорученням №234 від 24.03.2020 року ; нарядом -замовленням № 7 від 26.03.2020 року; договором поставки №090101 від 09.01.2020 року ; додатковою угоду до договору поставки №090101 від 09.01.2020 року ,специфікацією №360 від 17.03.2020 року до Договору поставки ; видатковою накладною №360001 від 25.03.2020 року; платіжним дорученням №233 від 24.03.2020 року ; договором поставки №100201 від 10.02.2020 року ;видатковою накладною №75 від 10.02.2020 року ;актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2020 року по 26.06.2020 року (а.с.41-81)

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав висновок спеціаліста від 18 січня 2021 року, в якому зазначено, що неможливо вірно встановити загальну вартість витрат, які були понесені позивачем на здійснення комплексу весняно-польових робіт на період 2019/2020 роки через те, що надані документи є некоректними та з протиріччями. Розрахунки проведені з помилками, використані необґрунтовані дані через відсутність локальних документів, якими встановлені норми списання палива, насіння, аміаку та інших матеріалів та нормативна база, якою позивач користувався при здійсненні такого розрахунку. З наданих документів неможливо зрозуміти, чи є на підприємстві власні виробничі потужності, такі як наймані працівники та необоротні активи, чи залучались до роботи фізичні особи за цивільно-правовими договорами для виконання певних робіт/надання послуг, чи є орендовані необоротні активи та які, який саме вид оренди використовується операційна чи фінансова. Неможливо визначити, який метод амортизації необоротних активів передбачений для використання наказом про облікову політику підприємства, а тому неможливо точно визначити суму амортизаційних нарахувань за певний період. Суму загальних витрат, яка визначена позивачем та заявлена в позовній заяві у якості суми, що підлягає стягненню з відповідача в якості витрат на обробку землі в розмірі 37944,98 грн неможливо підтвердити через допущені в розрахунку помилки та використання некоректних даних. Загальну вартість витрат, які були здійсненні для обробки сіножатей встановити неможливо через відсутність бухгалтерських документів (а.с.172-179).

Цей висновок судова колегія не приймає, оскільки відповідно до п. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

Доказів неможливості надання такого висновку до суду першої інстанції відповідачем не надано.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 01 січня 2007 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року в справі№ 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року в справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому, і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі України «Про оренду землі» вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки момент укладення договору та момент набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

До такого ж правового висновку за подібних обставин справи щодо часу укладання договору оренди та його умов щодо набрання чинності після реєстрації дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Як вбачається з матеріалів справи 30 березня 2005 року між ОСОБА_1 та Приватною агрофірмою «Ватал» укладено договір оренди землі та пунктом 8 договору узгодили строк його дії 15 років та у пункті 41 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

З договору оренди вбачається, що він зареєстрований Краснокутським районним відділом Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 травня 2006 року за № 040669900206.

Отже, доводи Приватної агрофірми «Ватал» про те, що строк договору оренди закінчиться 04 травня 2021 року, є обґрунтованими.

Звертаючись до суду з даним позовом Приватна агрофірма «Ватал» посилалась на те, що відповідачем були встановлені на земельній ділянці межові знаки, які перешкоджають/обмежують техніці агрофірми здійснювати комплекс весняно-польових робіт, у зв`язку з чим просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу межових знаків.

При цьому, відповідач не заперечує факт встановлення ним на орендованій земельній ділянці межових знаків.

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію та доходи.

Орендодавець зобов`язаний, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (стаття 24 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції дія договору оренди закінчилася, підстав для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2554 га, в тому числі, ріллі 3,1568 га кадастровий номер 6323583200:01:000:0471 та сіножатей 0,0986 га - кадастровий номер 6323583200:04:000:1133 шляхом демонтажу межових знаків не вбачається, тому в цій частині Приватній агрофірмі «Ватал» необхідно відмовити.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі, внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач стверджує, що незаконними діями ОСОБА_1 . Приватній агрофірмі «Ватал» завдано шкоду в розмірі 37944,98 грн, витрачених позивачем під час обробітку земельної ділянки. 

Відповідно до наданих ПА"Ватал" даних первинного бухгалтерського обліку витрат здійснених позивачем під час обробітку земельної ділянки вартість придбання насіння становить 27 458,92 грн, проте доказів знищення вказаного насіння матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що суму збитів у розмірі 27 458,92 грн належним чином не доведено, доказів знищення насіння з вини відповідача, позивачем не надано, судова колегія вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 10486,04 грн, яка складається з (37944,98 -27 458,92) грн, а саме за дискування 1188,68 грн х 2 + оранка 2262,32 грн.+ послуги по внесенню аміака 1736,24 грн + вартість аміаку 4110,12 грн.

Зазначені витрати на оранку, дискування та внесення добрив підтверджуються калькуляцією витрат, накладними, копіями договору про надання послуг та поставки, актами, платіжними дорученнями, що спростовує доводи відповідача про недоведеність цих витрат (а.с.41-82).

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Приватної агрофірми «Ватал» підлягають частковому задоволенню , з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1160,30 грн. 

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року – змінити в частині стягнення збитків.
Позов Приватної Агрофірми «Ватал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватної Агрофірми «Ватал» (ІПН 306539720172, адреса: Харківська область, Краснокутський р-н, с.В`язова, вул.Леніна,7) витрати понесені на обробку землі у сумі 10486,04 (десять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватної Агрофірми «Ватал» (ІПН 306539720172, адреса: Харківська область, Краснокутський р-н, с.В`язова, вул.Леніна,7) судовий збір за подання позову у розмірі 1160 (одна тисяча сто шістьдесят) гривень 30 коп.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий  С.С. Кругова

Судді  О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст складено 18 серпня 2021 року