Ухвала
 
05 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/8680/16-ц
 
провадження № 61-12081ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння в натурі,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У  листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: припинити право спільної часткової власності її та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 ; виділити їй в натурі 1/2 частку вказаного домоволодіння та визнати право власності згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року в справі № 205/8660/16-ц, виділивши їй такі складові частини домоволодіння (квартира 1 ) як окремий об`єкт нерухомого майна: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-2 (3,9 кв. м); прим. 1-3 (5,4 кв. м); прим. 1-4 (15,1 кв. м); прим. 1-5 (8,7 кв. м); надвірні будівлі та споруди: прибудова літ. А1-1 (стара назва літня кухня літ. Б), а саме: прим. 1-9 (5,9 кв. м); прим. 1-10 (10.8 кв. м); ганок літ. а; погріб під літ. А1-1 (під літ. Б); вхід в погріб літ. В; сарай літ. Г; гараж літ. Ж з оглядовою ямою; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; колодязь № 3; сходова площадка № 4; 1/2 огорожі № 5; ворота № 7; 1/2 огорожі № 9; замощення І. Загальна вартість квартири 1 з надвірними будовами та спорудами становить 266 159 грн, що на 61 759 грн більше ідеальної частки (204 400 грн) та відповідає 65/100 часткам домоволодіння. Визнати за нею право власності на такі складові частини спірного домоволодіння, які відповідають 65/100 часткам: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-2 (3,9 кв. м); прим. 1-3 (5,4 кв. м); прим. 1-4 (15,1 кв. м); прим. 1-5 (8,7 кв. м); надвірні будівлі та споруди: прибудова літ. А1-1 (стара назва літня кухня літ. Б), а саме: прим. 1-9 (5,9 кв. м); прим. 1-10 (10,8 кв. м); ганок літ. а; погріб під літ. А1-1 (під літ. Б); вхід в погріб літ. В; сарай літ. Г; гараж літ. Ж з оглядовою ямою; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; колодязь № 3; сходова площадка № 4; 1/2 огорожі № 5; ворота № 7; 1/2 огорожі № 9; замощення І. Виділити ОСОБА_2 в натурі 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року в справі № 205/8660/16-ц, виділивши йому такі складові частини домоволодіння (квартира 2 ) як окремий об`єкт нерухомого майна: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-6 (7,4 кв. м); прим. 1-7 (14,5 кв. м); прим. 1-8 (8,2 кв. м); в підвалі під літ. А-1: прим. 1-2 (6,7 кв. м); прим. 1-3 (4,1 кв. м); прим. 1-4 (6,2 кв. м); надвірні будівлі та споруди: зливна яма № 6; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; 1/2 огорожі № 5; 1/2 огорожі № 9. Загальна вартість квартири 2 з надвірними будовами та спорудами становить 142 641 грн, що на 61 759 грн менше ідеальної частки (204 400 грн) та відповідає 35/100 часткам домоволодіння. Визнати за ОСОБА_2 право власності на такі складові частини спірного домоволодіння, які відповідають 35/100 часткам: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим.1-6 (7,4 кв. м); прим. 1-7 (14,5 кв. м); прим. 1-8 (8,2 кв. м); в підвалі під літ. А-1: прим.1-2 (6,7 кв. м); прим. 1-3 (4,1 кв. м); прим. 1-4 (6,1 кв. м); надвірні будівлі та споруди: зливна яма № 6; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; 1/2 огорожі № 5; 1/2 огорожі № 9. Зобов`язати її виконати такі переобладнання у спірному житловому будинку А-1: закласти дверний проріз між прим. 1-4 і 1-7 та прим. 1-2 і 1-8; закласти дверний проріз між прим. 1-2 підвал та прим. 1-1 коридор. Зобов`язати ОСОБА_2 виконати такі переобладнання у спірному будинку А-1 та домоволодінні: пробити дверний проріз у прим. 1-8 для облаштування входу та встановити подвійний дверний блок; приміщення 1-8 облаштувати під кухню; облаштувати вхід у підвал з приміщення 1-8; облаштувати окремий вхід на земельну ділянку в огорожі № 1, для чого встановити хвіртку; облаштувати сходову площадку для проходу до зливної ями № 6. Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 61 759 грн за зменшення його частки при виділі їй в натурі частини спірного домоволодіння.
 
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати право власності згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року у справі № 205/8660/16-ц, виділивши ОСОБА_1 такі складові частини домоволодіння (квартира 1 ) як окремий об`єкт нерухомого майна: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-2 (3,9 кв. м); прим. 1-3 (5,4 кв. м); прим. 1-4 (15,1 кв. м); прим. 1-5 (8,7 кв. м); надвірні будівлі та споруди: прибудова літ. А1-1 (стара назва літня кухня літ. Б), а саме: прим. 1-9 (5,9 кв. м); прим. 1-10 (10,8 кв. м); ганок літ. а; погріб під літ. А1-1 (під літ. Б); вхід в погріб літ. В; сарай літ. Г; гараж літ. Ж з оглядовою ямою; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; колодязь № 3; сходова площадка № 4; 1/2 огорожі № 5; ворота № 7; 1/2 огорожі № 9; замощення І. Загальна вартість квартири 1 з надвірними будовами та спорудами становить 266 159 грн, що на 61 759,00 гривень більше ідеальної частки (204 400,00 грн.) та відповідає 65/100 часткам домоволодіння. Визнано за ОСОБА_1 право власності на такі складові частини домоволодіння АДРЕСА_1 , які відповідають 65/100 часткам: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-2 (3,9 кв. м); прим. 1-3 (5,4 кв. м); прим. 1-4 (15,1 кв. м); прим. 1-5 (8,7 кв. м); надвірні будівлі та споруди: прибудова літ. А1-1 (стара назва літня кухня літ. Б), а саме: прим. 1-9 (5,9 кв. м); прим. 1-10 (10,8 кв. м); ганок літ. а; погріб під літ. А1-1 (під літ. Б); вхід в погріб літ. В; сарай літ. Г; гараж літ. Ж з оглядовою ямою; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; колодязь № 3; сходова площадка № 4; 1/2 огорожі № 5; ворота № 7; 1/2 огорожі № 9; замощення І. Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року в справі № 205/8660/16-ц, виділивши йому такі складові частини домоволодіння (квартира 2 ) як окремий об`єкт нерухомого майна: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-6 (7,4 кв. м); прим. 1-7 (14,5 кв. м); прим. 1-8 (8,2 кв. м); в підвалі під літ. А-1: прим. 1-2 (6,7 кв. м); прим. 1-3 (4,1 кв. м); прим. 1-4 (6,2 кв. м); надвірні будівлі та споруди: зливна яма № 6; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; 1/2 огорожі № 5; 1/2 огорожі № 9. Загальна вартість квартири 2 з надвірними будовами та спорудами становить 142 641 грн, що на 61 759 грн менше ідеальної частки (204 400 грн) та відповідає 35/100 часткам домоволодіння. Визнано за ОСОБА_2 право власності на такі складові частини домоволодіння АДРЕСА_1 , які відповідають 35/100 часткам: приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим.1-6 (7,4 кв. м); прим. 1-7 (14,5 кв. м); прим. 1-8 (8,2 кв. м); в підвалі під літ. А-1: прим.1-2 (6,7 кв. м); прим. 1-3 (4,1 кв. м); прим. 1-4 (6,1 кв. м); надвірні будівлі та споруди: зливна яма № 6; 1/2 огорожі № 1; 1/2 огорожі № 2; 1/2 огорожі № 5; 1/2 огорожі № 9. Зобов`язано ОСОБА_1 виконати такі переобладнання в житловому будинку А-1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року: закласти дверний проріз між прим. 1-4 і 1-7 та прим. 1-2 і 1-8; закласти дверний проріз між прим. 1-2 підвал та прим. 1-1 коридор. Зобов`язано ОСОБА_2 виконати такі переобладнання в будинку А-1 та домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 описової частини висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 833-17, складеного 23 серпня 2017 року: пробити дверний проріз у прим. 1-8 для облаштування входу та встановити подвійний дверний блок; приміщення 1-8 облаштувати під кухню; облаштувати вхід у підвал з приміщення 1-8; облаштувати окремий вхід на земельну ділянку в огорожі № 1, для чого встановити хвіртку; облаштувати сходову площадку для проходу до зливної ями № 6. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 61 759 грн за зменшення його частки при виділі ОСОБА_1 в натурі частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7 952,80 грн.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено.
 
16 липня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити без змін рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є розподіл домоволодіння в натурі (про припинення права спільної часткової власності сторін, про виділення сторонам по 1/2 частці спірного домоволодіння та визнання права власності на виділені частки, про стягнення компенсації за зменшення частки при виділі в натурі спірного домоволодіння), загальна вартість якого становить 408 800 грн (266 159 + 142 641), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
 
Також предметом позову в цій справі є зобов`язання сторін виконати дії щодо переобладнання спірного домоволодіння.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 мотивувала тим, що з огляду на зміст статті 41 Конституції України щодо беззаперечного імперативного права особи користуватися майном, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крім того, з огляду на необмежені строки розгляду справи судом, справа має для неї виняткове значення, так як вона сподівається отримати свою частку майна.
 
Наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник не зазначила норми (норм) права щодо застосування якої (яких) необхідно сформувати єдину правозастосовчу практику, а також не навела прикладів неоднакового застосування судами норми (норм) права у подібних правовідносинах, тому доводи касаційної скарги про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики не заслуговують на увагу.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Наведені заявником доводи щодо необхідності формування єдиної правозастосовчої практики не стосуються проблем правозастосування, а зводяться до незгоди з установленими апеляційним судом обставинами.
 
Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 та в постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 170/289/16-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17-ц, від 24 грудня 2020 року у справі № 457/725/16-ц, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, не заслуговує на увагу, оскільки висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, сформульованим у згаданих судових рішеннях. Крім того, наведені заявником обставини щодо неврахування вказаних висновків є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.
 
Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 не позбавлена права володіння, користування і розпорядження своєю власністю, тому її посилання на статтю 41 Конституції України щодо беззаперечного імперативного права особи користуватися майном не заслуговує на увагу.
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року.
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння в натурі.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко