УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1929/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б. 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/1929/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 6 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

       У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 71407 грн. вартості спільного сумісного майна, 720 грн. судового збору та 800 грн. витрат на правничу допомогу.
       Вказане рішення набрало законної сили 12 червня 2013 року, проте протягом тривалого часу відповідачка не виконує його та відмовляється сплатити зазначені кошти.
       Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 3 % річних у розмірі 6569 грн. 42 коп. та інфляційні нарахування у сумі 16991 грн. 99 коп. відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
       Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 6 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 14439 грн. 55 коп. та 3 % річних у розмірі 6569 грн. 42 коп.
       Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не мала можливості виконати рішення суду внаслідок відсутності банківських реквізитів. Окрім того, суд залишив поза увагою її доводи про те, що положення статті 625 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини.
       В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідачки, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки у спільній сумісній власності, що становить 71407 грн.,720 грн. судового збору та 800 грн. витрат на правничу допомогу.
       На підставі цього рішення виданий виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Житомирському районному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький).
       Наявна в матеріалах справи довідка, видана Житомирським районним ВДВС 14 липня 2020 року, свідчить про те, що рішення не виконане, кошти, сплачені ОСОБА_2 4 червня 2020 року у сумі 500 грн. та 15 червня 2020 року у сумі 300 грн., були перераховані в рахунок стягнення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.
       Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
       Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.
       Невиконання рішення суду є грошовим зобов`язанням, відтак на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних у розмірі 6569 грн. 42 коп. за період з 27 липня 2017 року по 27 липня 2020 року, а також інфляційні нарахування у розмірі 14439 грн.55 коп.
       Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
       Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
               
Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 6 жовтня 2020 року , - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: