П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 вересня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/3416/20	
Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:
м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту судового рішення суду 1 інстанції:
29.04.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
              П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Шляхтицького О.І.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від          29 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Постійної комісії Миколаївської міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 20.12.2019 року №56/46 "Про відмову у передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у Центральному районі м. Миколаєва";
2) скасувати рішення постійної комісії Миколаївської міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології від 16.12.2019 року;
3) зобов`язати Миколаївську міську раду, включаючи головуючого на пленарних засіданнях, скликати позачергову сесію міськради, на якій:
забезпечити, при необхідності використовуючи право зміни голови і членів комісії, виконання постійною комісією міськради рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.11.2018 року щодо прийняття рішення з визначеним судом текстом, а саме погодити приватизацію земельної ділянки за наявним проектом землеустрою, а також підготовку комісією проекту рішення міськради аналогічного змісту і розміщення його в відповідності з Регламентом на сайті міськради;
після сплину передбаченого Регламентом 20-денного терміну на наступному засіданні позачергової сесії розглянути погоджений проект рішення міськради і враховуючи, що є заява позивача, що на земельній ділянці розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано в встановленому законом порядку, що є погодження постійної комісії, тобто виконані всі умови визначені законом, прийняти рішення про надання позивачу земельної ділянки у власність.
В обґрунтування позову зазначено, що 03.04.2017 року позивач звернулась до міського голови з заявою про надання їй у власність 107 кв.м. землі під будинком по АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. В приватизації землі постійною комісією, при наявності проекту землеустрою, під приводом повторної розробки проекту землеустрою, позивачу було незаконно відмовлено, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись за захистом своїх прав в судовому порядку. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2018 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, зобов`язано постійну комісію міськради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології погодити приватизацію земельної ділянки за наявним проектом землеустрою, а міського голову в місячний термін винести питання про приватизацію землі на розгляд сесії міськради. Ігноруючи висновки судового рішення, яке набрало законної сили, постійною комісією прийнято рішення про відмову позивачу у приватизації земельної ділянки і включено до рішення проект рішення сесії міської ради аналогічного змісту. В подальшому рішенням Миколаївської міської ради від 20.12.2019 року №56/46 відмовлено громадянці ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Посилаючись на приписи ст.ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України, а також приписи Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач вказує на не дотримання постійною комісією процедури з погодження документації із землеустрою, проходження проекту рішення, представленого до голосування міській раді, фактичне не врахування відповідачами висновків суду в іншій справі, а відтак – не відповідність оспорюваних рішень відповідачів критерію обґрунтованості і правомірності.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року провадження у справі закрито відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Проаналізувавши положення ст.ст. 2, 4, 19 КАС України та ст.ст. 2, 12, 80, 83, 120 Земельного кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-правових управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість однією з ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
З огляду на те, що відмова відповідача у передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у Центральному районі м. Миколаєв для оформлення права власності на неї порушує право позивача на користування даною земельною ділянкою, у цій справі позивач фактично оскаржує протиправність рішення міської ради стосовно відмови у передачі земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, який вже перебуває у її приватній власності, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України у позивача як власника відповідної споруди виникає право на отримання у власність земельної ділянки, на якій вона розташована, суд першої інстанції визначив, що предметом судового розгляду є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку під належною їй на праві приватної власності житлової будівлі, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.
Під час закриття провадження у справі судом першої інстанції враховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №921/158/18 та постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року по справі №824/1034/19-а, від 05 листопада 2020 року по справі №160/13455/19, від 26 березня 2020 року по справі №460/1287/19.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 124 Конституції України та ст.ст. 2, 14, 19, 77 КАС України і помилково не враховано, що питання стосовно приватизації земельної ділянки згідно наявного у позивача проекту землеустрою, а також стосовно його розгляду на сесії міської ради, є вирішеним в іншій адміністративній справі, а саме в порядку адміністративного судочинства. Оспорювані у цій справі рішення та дії відповідачів стосуються виключно порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили і прийняте в межах компетенції адміністративного суду. Наведені обставини свідчать про відсутність у цій справі цивільно-правового характеру, а подання цього позову направлено виключно на захист прав позивача від порушень органу місцевого самоврядування.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.
У період з 02.08.2021 року по 10.09.2021 року, з 13.09.2021 року по 17.09.2021 року суддя Танасогло Т.М. перебувала у щорічній основній відпустці, з 20.09.2021 року – перебуває на лікарняному.
У період з 09.08.2021 року по 10.09.2021 року суддя Димерлій О.О. перебував у щорічній основній відпустці.
У період з 16.08.2021 року по 17.09.2021 року суддя Єщенко О.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 22.09.2021 року для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Єщенко О.В., судді – Димерлій О.О., Шляхтицький О.І. (здійснено заміну судді – члена колегії Танасогло Т.М.).
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Єщенка О.В. від розгляду справи №400/3416/20 передано до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення судді відповідно до ст. 31 КАС України для розгляду заяви.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Єщенка О.В. по справі №400/3416/20 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Постійної комісії Миколаївської міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначеннями, наведеними у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у вказаних положеннях термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Сукупний аналіз наведених норм адміністративного процесуального законодавства показав, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Спором адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Компетенцією адміністративних судів є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №823/325/16.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Водночас, як свідчать обставини справи, в квітні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до Миколаївського міського голови із заявою, в які просила оформити правові документи на земельну ділянку орієнтовною площею 107 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в її користуванні для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які належать їй на праві приватної власності, та передати земельну ділянку у власність.
Рішенням постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології, оформленим протоколом від 26.06.2017 року №54, надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, орієнтовною загальною площею 100 кв.м., за рахунок земельної ділянки, наданої рішенням міської ради від 20.04.2004 р. №22/8, з метою передачі у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 18.05.2017 року №15-1098.
Також, визначено уточнити площу земельної ділянки проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, за адміністративним позовом ОСОБА_1 у справі №488/3349/17 визнано нечинним рішення постійної комісії Миколаївської міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології від 26.06.2017 року №54 щодо виготовлення повторного проекту землеустрою.
Зобов`язано Комісію у передбачений законодавством строк погодити приватизацію земельної ділянки за вже наявним проектом землеустрою.
Зобов`язано Миколаївського міського голову в місячний строк винести питання про приватизацію земельної ділянки на розгляд сесії міської ради.
Рішенням Миколаївської міської ради від 20 грудня 2019 року №56/46, розглянувши заяву громадянки ОСОБА_1 від 03.04.2017 року, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.11.2018 року по справі №488/3349/17, що набрало законної сили 25.06.2019 року, наявну земельно-кадастрову інформацію, керуючись Коституцією України, Земельним кодексом України, Законами України «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування, відмовлено у передачі у власність земельної ділянки площею 107 кв.м. громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Також, згідно вказаного рішення, пункт 1 розглянуто на засіданні постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології від 16.12.2019 року, протокол №117, на якому рекомендовано погодити це питання.
Перевіривши вказані обставини, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що оспорювані за позовом у цій справі рішення та дії відповідачів стосуються виключно виконання судового рішення в адміністративній справі №488/3349/17.
При цьому, на переконання апеляційного суду, слід враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Вказані положення адміністративного процесуального законодавства кореспондуються і з приписами ст. 370 КАС України.
Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ч. 7 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою..
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові положення ст.ст. 382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому вищенаведеними приписами адміністративного процесуального законодавства, яке не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, у тому числі у належному порядку.
Водночас, за визначенням, наведеним у п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Натомість, як показали обставини справи, публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем є вирішеним. Відповідне судове рішення набрало законної сили та є чинним на момент звернення із позовом у цій справі.
На думку колегії суддів, наведене свідчить про відсутність у суду процесуальної можливості вирішити віднесення вимог позивача, що стосуються протиправності дій та рішень суб`єкта владних повноважень, прийнятих або вчинених на виконання рішення суду, до предметної підсудності іншого суду та розгляду за правилами іншого судочинства, незалежно від того у якій формі відбулось звернення у даній справі (в порядку позовного провадження чи шляхом подання відповідної заяви).
Не дотримання особою порядку (форми) звернення із відповідною заявою може бути підставою для відмови у її задоволенні, що не впливає на юрисдикційну належність розгляду таких заяв.
Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про наявність застосування наслідків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, не відповідають дійним обставинам справи та є неправильними.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року – скасувати.
Справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                             О.І. Шляхтицький