ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року                                                        м. Дніпро         Справа №  908/1390/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.
при секретарі судового засідання: Григоренко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, ОСОБА_1 ,  Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" та ОСОБА_2 

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Юлдашев О.О.) від 25.02.2020р. (дата складення повного тексту рішення - 02.03.2020р.) у справі № 908/1390/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3) 
до відповідача-1 ОСОБА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, код ЄДРПОУ 40510301 (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 2/37)
про визнання правочинів недійсними
в межах справи № 908/1390/19
про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3)                        

                                                  ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019р. у справі № 908/1390/19 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відкрито процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС" у відповідності до вимог ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Постановою Господарського суду Запорізької області від 24.09.2019р. у справі № 908/1390/19 припинено процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС", визнано  Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС"  банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС" призначено арбітражного керуючого Бандуру І.В.
25.11.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС", в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Бандури І.В., до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ЛПГ» про визнання правочинів недійсними, для розгляду в межах справи № 908/1390/19 про банкрутство ТОВ "Мегаполіс ДКС", згідно з якою позивач просив суд:
1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.07.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. та зареєстрований за № 1502, відповідно до якого продано машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 20,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426383180000.
Визнати право власності на машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 20,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426383180000 за ТОВ "Мегаполіс ДКС".
2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.07.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. та зареєстрований за № 1501, відповідно до якого продано машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 84,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426380680000.
Визнати право власності на машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 84,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426380680000 за ТОВ "Мегаполіс ДКС".
3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.07.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. та зареєстрований за № 1500, відповідно до якого продано машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 21,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 23, гараж 51, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426381800000.
Визнати право власності на машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 21,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426381800000 за ТОВ "Мегаполіс ДКС".
4. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.07.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. та зареєстрований за № 1499, відповідно до якого продано машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 24,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 23, гараж 50, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426374980000.
Визнати право власності на машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 24,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 23, гараж 50, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 426374980000 за ТОВ "Мегаполіс ДКС".
5. Визнати недійсним інвестиційний договір № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 .
Визнати право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”.
Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 02068, м. Київ, просп. Петра Григоренка, 23, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.11.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Бандури І.В. прийнято для розгляду в межах справи № 908/1390/19 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.01.2020р.: задоволено клопотання кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" про відсторонення арбітражного керуючого Бандури І.В. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Мегаполіс ДКС" та призначення іншого ліквідатора - арбітражного керуючого Агафонова О.Ю.; відсторонено арбітражного керуючого Бандуру І.В. від виконання ним повноважень ліквідатора у справі № 908/1390/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС"; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Агафонова О.Ю. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19:
- позов задоволено частково;
- визнано недійсним інвестиційний договір № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3) та ОСОБА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 );
- визнано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3);
- витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, код ЄДРПОУ 40510301 (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 2/37) нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 02068, м. Київ, просп. Петра Григоренка, 23, реєстраційний номер об`єкта нерухомості:150653680000;
- стягнуто з ОСОБА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3), судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп;
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, код ЄДРПОУ 40510301 (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 2/37) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, код ЄДРПОУ 33401239 (69059, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 8, офіс 3), судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп.;
- в іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць у підземному паркінгу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Так, в обгрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у прийнятті та дослідженні доказів, які підтверджують обгрунтованість позовних вимог позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць у підземному паркінгу, що призвело до відмови в задоволенні його позовних вимог. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі №  908/1390/19.
Також, не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19, до Центрального апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 в частині визнання недійсним інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 ; визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”; витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000; стягнення з відповідачів судового збору за подання позову;  прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю; в іншій частині  рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 - залишити без змін.
До Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на вищенаведене рішення також звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 в частині визнання недійсним інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 ; визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”; витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000; стягнення з відповідачів судового збору за подання позову; в іншій частині  рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 - залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ “СІТІ ЛПГ”, зокрема вказують наступне:
- оскаржуване рішення є результатом рейдерських дій пов`язаних з банкрутом осіб щодо захоплення нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 та належить на праві власності ОСОБА_1 ;
- при ухваленні рішення судом першої інстанції незаконно та необгрунтовано було не застосовано строк позовної давності за заявою ОСОБА_1 та поновлено позивачу строк позовної давності зі спливом понад 11 років з моменту укладення інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р. за відсутності будь-яких поважних причин;
- суд безпідставно застосував при визнанні недійсним інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р. ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки договір було укладено значно раніше, ніж розпочався встановлений цією статтєю підозрілий період перед відкриттям провадження у справі про банкрутство;
- судом першої інстанції безпідставно не враховані преюдиційні факти, які встановлені судовими рішеннями Дарницького районного суду м. Києва під час розгляду справ № 2602/5042/2012 та № 753/2377/13, які підтверджують виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за інвестиційним договором № 16-12-08 від 16.12.2008р.;
- визнавши через 11 років після укладення недійсним інвестиційний договір № 16-12-08 від 16.12.2008р. суд першої інстанції порушив принцип правової визначеності та остаточності судового рішення, які є складовою частиною верховенства права;
- суд першої інстанції безпідставно кваліфікував позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, в частині визнання недійсним інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., як негаторний та застосував норми права, які не наводилися позивачем у позовній заяві;
- надані позивачем до матеріалів справи оборотно-сальдова відомість та банківські виписки не підтверджують невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за інвестиційним договором № 16-12-08 від 16.12.2008р., тому безпідставно враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення;
- судом першої інстанції при ухваленні рішення не було здійснено в судовому засіданні дослідження доказів та не проведено судові дебати.
Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі № 908/1390/19 та приєднано їх до спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”.
У зв`язку із встановленням на період дії карантинних заходів в Україні тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання постанови Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), враховуючи Рекомендації Ради суддів України, викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, відтерміновано розгляд судових справ на період дії карантину.          
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2020р. розгляд апеляційних скарг на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі № 908/1390/19 призначено в судове засідання на 11.06.2020р. 
В судовому засіданні по справі оголошувались перерви з 11.06.2020р. по 09.07.2020р., з  09.07.2020р. по 20.08.2020р. та з 20.08.2020р. по 10.09.2020р. 
09.09.2020р. до Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга кредитора банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі № 908/1390/19, згідно з якою апелянт просить суд скасувати зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ “Мегаполіс ДКС” та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсягу.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на невідповідність оскаржуваного рішення, в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу машиномісць, вимогам ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, адже відчуження належних банкруту машиномісць відбулось зі значним заниженням їх вартості, що підтверджується наданими ліквідатором звітами про оцінку машиномісць, які судом першої інстанції безпідставно не враховано під час розгляду справи.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2020р. в судовому засіданні оголошено переву до 25.09.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2020р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, розгляд скарги паризначено в судове засідання на 25.09.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2020р. в судовому засіданні оголошено переву до 13.10.2020р.
08.10.2020р. до Центрального апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , згідно з якою апелянт просить суд скасувати вказане рішення в частині  визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ухвалити нове рішення у цій частині, яким у задоволенні позовної заяви про визнання права власності за ТОВ “Мегаполіс ДКС” відмовити. 
Апеляційна скарга ОСОБА_2 грунтується на тому, що він не брав участі в розгляді даної справи, втім рішення у справі стосується його прав та інтересів, адже він є замовником будівництва та орендарем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 та є реальним власником спірних об`єктів нерухомості, а укладений між позивачем та відповідачем-1 інвестиційний договір № 16-12-08 від 16.12.2008р. суперечить ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність». 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2020р. поновлено ОСОБА_2 строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 у справі № 908/1390/19 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна", розгляд апеляційної скарги призначено  в судове засідання на 13.10.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.10.2020р. в судовому засіданні оголошено переву до 03.11.2020р.
У зв`язку з перебуванням судді Кузнецова В.О. у відпустці та неможливістю проведення судового засідання 03.11.2020р., розгляд апеляційних скарг у справі № 904/440/20  не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2020р. розгляд апеляційних скарг у справі № 908/1390/19 призначено в судове засідання на 24.11.2020р. 
В судовому засіданні по справі оголошувались перерви з 24.11.2020р. по 22.12.2020р., з  22.12.2020р. по 20.01.2021р. та з 20.01.2021р. по 08.02.2021р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021р. клопотання ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” про зупинення провадження у справі № 908/1390/19 задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі № 908/1390/19 до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.21р. у справі № 908/1390/19 та повернення справи № 908/1390/19 до Центрального апеляційного господарського суду. Справу № 908/1390/19 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 
У зв`язку з надходженням справи № 908/1390/19 з Верховного Суду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2021р. поновлено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі № 908/1390/19, розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 01.09.2021р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2021р. клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” та ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 15.09.2021р. 
У відзивах на апеляційні скарги та в судовому засіданні представники ТОВ “Мегаполіс ДКС”, ОСОБА_1 , ТОВ “СІТІ ЛПГ” та ОСОБА_2 доводи своїх апеляційних скарг підтримали в повному обсягу та просили їх задовольнити, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційних скарг відповідачів, а представники останніх проти задоволення апеляційної скарги позивача, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення у відповідних частинах. Також представники відповідачів просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з підстав відсутності в цього апелянта права на оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 року у справі № 908/1390/19. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" не скористалося своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечило явку представника, про час та місце його проведення було повідомлено апеляційним судом шляхом направлення ухвал по справі на електронну пошту.  
Враховуючи вищенаведене, неодноразове не з`явлення представника ТОВ "Кур`єр Україна", яке є апелянтом, в судові засідання по справі, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка представників учасників справі в судове засідання обов`язковою, а неявка представника апелянта не перешкоджає розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги у відсутності представника  ТОВ "Кур`єр Україна".
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та ТОВ "Кур`єр Україна", необхідність задоволення апеляційних скарг відповідачів та наявність підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
На час звернення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС" до Господарського суду Запорізької області з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними в межах справи № 908/1390/19 про банкрутство позивача, набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність  Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., № 31, ст. 440 із наступними змінами). 
Згідно з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Звертаючись до господарського суду з заявою про визнання недійсними правочинів боржника, в якості підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , укладених 06.07.2018р. між ТОВ "Мегаполіс ДКС" та ОСОБА_1 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., ліквідатор ТОВ "Мегаполіс ДКС" наводив саме норми ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та посилався на не виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за спірними договорами щодо оплати одержаних у власність паркомісць, тобто безоплатне відчуження боржником належного йому майна.
Втім, слід зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства у Постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 дійшов висновку, що норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм Кодексу України з процедур банкрутства, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію Кодексу України з процедур банкрутства, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.
Тому приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.
Враховуючи наведені вище висновки зроблені у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 та з огляду на те, що спірні правочини купівлі-продажу паркомісць укладені 06.07.2018р., тобто до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Отже, така підстава для визнання недійсним правочину боржника, вчиненого у підозрілий період, як безоплатне відчуження його майна, передбачена ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог боржника – ТОВ "Мегаполіс ДКС" в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , укладених 06.07.2018р. між ТОВ "Мегаполіс ДКС" та ОСОБА_1 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., а також визнання за банкрутом права власності на ці машиномісця, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується сплата ОСОБА_1 грошових коштів на виконання своїх зобов`язань за цими договорами, тому відповідні позовні вимоги боржника, які обґрунтовані безоплатним відчуженням ним машиномісць на користь ОСОБА_1 , що і є за позовом ліквідатора підставою для визнання правочину недійсним, не підлягають задоволенню, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Так, як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим господарським судом та не оспорюється сторонами, 06.07.2018р. між ТОВ “Мегаполіс ДКС” (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено:
- договір купівлі-продажу, предметом якого є машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 24,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 426374980000;
- договір купівлі-продажу, предметом якого є машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 24,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 426378180000;
- договір купівлі-продажу, предметом якого є машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 84,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 426380680000;
- договір купівлі-продажу, предметом якого є машиномісце у підземному паркінгу, загальною площею 20,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 426383180000.
За умовами вищевказаних договорів, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність майно та сплачує за нього встановлену в договорі грошову суму. 
Згідно із п. 3 зазначених договорів, сторони домовились, що продаж нерухомого майна за договором купівлі-продажу гаражу № 50 вчиняється за ціною 99142,00 грн., за договором купівлі-продажу гаражу № 51  -  99798,00 грн., за договором купівлі-продажу гаражу № 52 - 198995,00 грн., за договором купівлі-продажу гаражу № 53 – 99753,00 грн. відповідно. Ціна нерухомого майна має бути сплачена покупцем шляхом одноразового перерахування відповідної суми на поточний рахунок продавця в строк тридцяти банківських днів після нотаріального посвідчення договору. Фактом повного розрахунку  за предмет договору буде свідчити квитанція про зарахування вищезазначеної суми на рахунок продавця. 
Сплата вказаних сум покупцем за вищенаведеними договорами підтверджується банківською випискою, наданою АТ КБ “Приватбанк”, по рахунку ТОВ “Мегаполіс ДКС” № НОМЕР_2 з 06.07.2018р. по 01.01.2019р. Грошові суми в розмірі 99798,00 грн. та 198995,00 грн. були зараховані на рахунок позивача (продавця) 25.07.2018р., а 99142,00 грн. і 99753,00 грн. – 26.07.2018р. 
При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи позивача щодо подання ліквідатором до матеріалів справи Звітів про визначення ринкової вартості спірних машиномісць у підземному паркінгу, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 23, які складені ПП «Оскар Фонтейн», та які судом першої інстанції безпідставно не були прийняті до розгляду та не досліджені, оскільки такі докази були подані до суду з порушенням порядку, встановленого ГПК України. 
Так, як вбачається зі змісту позовної заяви позивача, недійсність договорів купівлі-продажу машиномісць (гаражів), укладених 06.07.2018р. між ТОВ “Мегаполіс ДКС” (продавець) та ОСОБА_1 обгрунтована ним виключно відсутністю розрахунків за цими договорами. 
Після надання відповідачами до матеріалів справи доказів на підтвердження здійснення розрахунків за цими договорами, позивачем 20.02.2020р. подані до матеріалів справи Звіти про визначення ринкової вартості спірних машиномісць у підземному паркінгу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , які складені ПП «Оскар Фонтейн», які подані на підтвердження продажу машиномісць за спірними договорами за ціною нижчою ніж ринкова, тобто позивачем фактично змінено підстави позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць, що зокрема підтверджується і змістом апеляційної скарги.
Між тим, згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.11.2019р. у справі № 908/1390/19 про відкриття провадження з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС", вирішено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження, а позивачу запропоновано надати документи та матеріали на підтвердження всіх обставин, викладених в позовній заяві, відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.02.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 908/1390/19 з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” про визнання правочинів недійсними та призначено справу до розгляду по суті на 25.02.2020р. 
Відповідно до ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. 
Згідно з ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд, зокрема у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви, вирішує заяви та клопотання учасників справи. 
Як встановлено ч.ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Таким чином, позивачем змінено підставу позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць та подано докази на підтвердження відповідних обставин після закінчення підготовчого засідання та з порушенням строків на подання доказів у справі, що суперечить вимогам ст.ст. 46, 80, 177, 182 ГПК України та таким загальним засадам господарського судочинства, встановленим ст. 2 ГПК України, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін. 
Колегія суддів апеляційного суду також вважає безпідставними доводи позивача про наявність поважних причин, пов`язаних з заміною ліквідатора банкрута у справі та необхідністю проведення оцінки спірних машиномісць, для прийняття до розгляду додаткових доказів, чого не врахував суд першої інстанції, оскільки зміна посадової особи учасника справи не впливає на обсяг та зміст процесуальних прав і обов`язків такої особи та не перериває відповідних процесуальних строків. 
Крім цього, слід зазначити, що ліквідатор банкрута не позбавлений права на звернення до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу машиномісць, з підстав їх відчуження банкрутом за цінами нижчими від ринкових, у загальному порядку, в межах даної справи про банкрутство. 
За наведених обставин апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" необґрунтованими, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць та визнання права власності на них за позивачем таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підстави передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення вказаних апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19, в оскаржуваній ними частині, відсутні.
В той же час, колегія суддів вважає помилковим та безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійсним Інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 , визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000. 
Так, задовольняючи вищенаведені позовні вимоги позивача, місцевий господарський суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав та не мав наміру виконувати свої грошові зобов`язання за Інвестиційним договором № 16-12-08 від 16.12.2008р., а Товариство з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” не вчинило жодних дій щодо витребування в інвестора коштів за об`єкт інвестування, не повідомило Дарницький районний суд міста Києва про відсутність оплати ОСОБА_1 коштів за інвестиційним договором, підписало мирову угоду,  якою прийняло на себе обов`язки передати майно без зустрічного обов`язку ОСОБА_1 сплатити обумовлені договором кошти за це майно, що свідчить про умисел обох сторін правочину у приховуванні справжніх намірів за правочином, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, що суперечить ст.ст. 203 і 215 ЦК України та є підставою для визнання його недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом недійсним. 
Отже, суд першої інстанції фактично дійшов висновку про фіктивність Інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., що і було підставою для визнання його недійсним, втім в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які-б підтверджували такий висновок суду, а ОСОБА_1 заперечує укладення сторонами спірного інвестиційного договору без наміру створення відповідних правових наслідків та стверджує про виконання ним розрахнку за договором.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2008 між ОСОБА_1 (Інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” (Замовник) укладено Інвестиційний договір № 16-12-08 від 16.12.2008 (далі – Інвестиційний договір).
Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, його предметом є інвестування Інвестором коштів в будівництво нежитлових приміщень (загальною площею: 2510 кв.м.), а саме:
-          нежитлових приміщень на першому поверсі, що складаються із шести окремих приміщень загальною площею: 103,6 кв.м. (креслення яких, із нумерацією: 1-Б, 2-Б, 3-Б, 4-Б, 5-Б, 6-Б, наведено у Додатку № 1 до цього Договору);
-          нежитлових приміщень на третьому поверсі, що складаються із двадцяти дев`яти окремих приміщень, враховуючи три групи сходових клітин з першого по третій поверхи, загальною площею: 1954,4 кв.м. (креслення яких наведено у Додатку № 2 до цього Договору);
-          двоповерхових нежитлових приміщень на двадцять п`ятому і двадцять шостому поверхах, що складається із дев`яти окремих приміщень загальною площею: 452 кв.м. (креслення яких наведено у Додатку № 3 - частина І та Додатку № 3 - частина II до цього Договору), в будинку, що будується за адресою: АДРЕСА_6 (далі - “Об`єкт інвестування”) та забезпечення Замовником зведення Об`єкту інвестування і оформлення Інвестором Об`єкту інвестування у власність (а.с. 57, т. 1).
За умовами Інвестиційного договору, Інвестор ( ОСОБА_1 ) зобов`язувався здійснити інвестування у зведення Об`єкту інвестування в загальному розмірі 3430000,00 грн., в тому числі ПДВ: 571666,67 грн., в строк до 01.02.2009 (включно) (а.с. 57, т. 1).
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 16.01.2009 до Інвестиційного договору, сторони домовилися внести зміни до п. 2.2.1 Договору, згідно з якими інвестор зобов`язаний здійснити інвестування у зведення Об`єкту інвестування в розмірі 3430000,00 грн., в тому числі ПДВ: 571666,67 грн., в строк до 01.11.2010 (а.с. 64, т.1).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.01.2013 затверджено мирову угоду у цивільній справі № 2602/8542/2012 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ “Мегаполіс ДКС” про зобов`язання виконати зобов`язання за Інвестиційним договором щодо передачі у власність нерухомого майна (а.с. 27, т. 2).
Згідно з умовами вказаної мирової угоди, ТОВ “Мегаполіс ДКС” зобов`язалося передати ОСОБА_1 у власність нежитлові приміщення загальною площею 2510 кв.м., тобто приміщення, які були Об`єктом інвестування за Інвестиційним договором, та документи, необхідні ОСОБА_1 для оформлення і реєстрації права власності на ці приміщення.
Рішенням від 18.03.2013 у справі № 753/2377/13 Дарницький районний суд міста Києва позов ОСОБА_1 до ТОВ “Мегаполіс ДКС” задовольнив та визнав за ним право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 66, т. 1). 
В подальшому ОСОБА_1 були вчинені дії з реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з цих реєстрів, які долучені до матеріалів справи.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується вчинення, як ТОВ “Мегаполіс ДКС”, так і ОСОБА_1 дій, спрямованих на створення правових наслідків, які обумовлювалися Інвестиційним договором, а саме зведення позивачем Об`єкту інвестування та набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення в цьому Об`єкті.   
При цьому, апеляційний суд враховує, що фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. 
Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін, тобто ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені  законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі  № 910/7547/17).
Також, як слідує з правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду по справі № 910/4088/17 від 27.02.2018, основними ознаками фіктивного правочину є: 1) введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; 2) свідомий намір невиконання зобов`язань договору; 3) приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.
Таким чином, Верховний Суд визначив три самостійних одна від одної обставини за наявності яких договір є фіктивним, а саме: введення в оману, свідомий намір не виконати зобов`язання та приховування справжніх намірів, чого судом першої інстанції під час розгляду справи достеменно не встановлено, як і відповідного умислу обох сторін спірного договору.
З урахуванням вищевикладеного та приписів ст.ст. 202, 509, 525, 526, 610, 611, 651 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме по собі не виконання стороною свого зобов`язання, обумовленого правочином, не свідчить про його фіктивність, а є підставою для розірвання відповідного договору, або зобов`язання сторони, яка порушила умови договору, виконати свій обов`язок в натурі. 
Тобто, з огляду на предмет доказування у справі, не виконання сторонами спірного договору, не може свідчити про наявність у сторін умислу на укладення спірного Інвестиційного договору без наміру створення правових наслідків, а тому колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо не надання ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження сплати ним грошових коштів на виконання ним своїх зобов`язань за спірним Інвестиційним договором та скасування Київським апеляційним судом у 2021р. рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18.03.2013 у справі № 753/2377/13 та ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 15.01.2013 у цивільній справі № 2602/8542/2012.
Апеляційний суд також наголошує, що виходячи з дати укладення спірного Інвестиційного договору, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи як ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так і ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а як вже вище було зазначено підстави для визнання недійсним спірного Інвестиційного договору, виходячи з його невідповідності загальним нормам цивільного законодавства, зокрема відсутності його спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивачем не доведені та місцевим господарським судом не встановлені.  
Не вбачається з обставин справи і укладеня спірного Інвестиційного договору на шкоду кредиторам, навпаки, у даному випадку, наявні ознаки відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Мегаполіс ДКС” з метою створення умов для вирішення між позивачем та відповідачами спору щодо права власності на спірні об`єкти нерухомості саме в межах справи про банкрутство. 
Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним Інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 , та  визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” і витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000, які є похідними від вимоги про визнання недійсним договору, є безпідставними та не підлягають задоволенню. 
Отже, оскаржуване рішення в частині визнання недійсним спірного Інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р. та похідних вимог, постановлено місцевим господарським судом з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм  матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у позові в цій частині. 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки підставою для відмови у позові боржника, в частині визнання недійсним Інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р. та похідних вимог, є їх необґрунтованість та відсутність порушення права останнього, в апеляційного суду відсутні підстави для застосування позовної давності до цих вимог позивача, про що було заявлено відповідачами під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” задовольнити. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційних скарг, сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" слід покласти на останніх, а сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”.
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 , то апеляційний суд вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за цією скаргою, виходячи з наступного.   
Згідно з частиною 1  статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  визначено, що суди застосовують при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".
Виходячи з приписів ст. ст.  55,  129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку -    норм  Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1  ст. 17 ГПК України,   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 ст. 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
З матеріалів справи вбачається, що апелянт ОСОБА_2 не має будь-яких кредиторських вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”, не є учасником справи банкрутство останнього та не брав участь в розгляді позову боржника в суді першої інстанції, а в обгрунтування права на оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 посилається на те, що він був замовником будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_6 та є орендарем відповідної земельної ділянки, тобто апеляційна скарга подана ним як особою, права, інтереси та обов`язки, якої були вирішені судом при постановлені оскаржуваного рішення, тобто в порядку ч. 1 ст. 254 ГПК України. 
Втім, виходячи з обставин справи та змісту рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19, апеляційний суд не вбачає вирішення Господарським судом Запорізької області оскаржуваним рішенням будь-яких прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_2 . 
Так, виходячи з вищенаведеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Отже, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому  статтею 254 ГПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17).
Між тим, ОСОБА_2 не є стороною спірних договорів, та як вже зазначалось вище, будь-яких висновків щодо вирішення прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_2 рішення  Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 не містить, як не містить і будь-яких встановлених судом фактів щодо права власності ОСОБА_2 на спірні об`єкти нерухомості. 
Таким чином, оскаржуваною ухвалою не було вирішено будь-яких прав, інтересів та обов`язків апелянта, а задоволення його апеляційної скарги не призведе до будь-якого захисту прав апелянта, адже наслідком скасування оскаржуваного рішення в частині  визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” є продовження володіння цим майном його попереднім  власником. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Виходячи з усього вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта щодо вирішення оскаржуваною ухвалою його прав, інтересів та обов`язків є надуманими та безпідставними, а тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 слід закрити.   
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 – закрити. 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 – залишити без задоволення.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 – скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” про:
- визнання недійсним інвестиційного договору № 16-12-08 від 16.12.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” та ОСОБА_1 ;
- визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 за Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”;
- витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ”  нежитлового приміщення загальною площею 1908,4 кв.м., що знаходиться за адресою: 02068, м. Київ, просп. Петра Григоренка, 23, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 150653680000 - відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”. 
В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020р. у справі № 908/1390/19 – залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 5 763,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СІТІ ЛПГ” судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 5 763,00 грн.
Судові витрати по сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС” судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “Мегаполіс ДКС”. 
Судові витрати по сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна" судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кур`єр Україна". 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 21.09.2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                            В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                      В.О. Кузнецов