ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/436/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 (повний текст складено та підписано 05.04.2021 суддя Красота О.І.) у справі №904/436/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО", м.Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА", с.Ганно-Мусіївка Дніпропетровської області 
про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором безпроцентної поворотної фінансової допомоги в сумі 186 038,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО" звернулося до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" і просить суд стягнути заборгованість в сумі 150 000,00 грн., 36 038,22 грн. - штрафних санкцій та судовий збір.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 у справі №904/436/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО" 150 000,00 грн. – заборгованості, 36 038,22 грн. - штрафних санкцій, витрат на правничу допомогу в розмірі 8   472,00 грн.   та судовий збір у розмірі 2 790,58 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 30   000,00 грн – штрафу і витрат на правничу в розмірі 8   472,00 грн та ухвалити в даній частині нове рішення, яким в задоволенні відповідних позовних вимог відмовити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційну скаргу обґрунтовано настуним:
- позовні вимоги відносно стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 30 000,00 грн. не підлягали задоволенню, оскільки вони нараховані за період, коли умови Договору щодо його застосування вже не діяли, а стягнення відповідних сум суперечить ч. 7 ст. 180 ГК України та ч. 4 ст. 631 ЦК України.
- враховуючи вказані обставини, стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 30 000,00 грн. за прострочення виконання зобов`язань по Договору є занадто суворою відповідальністю.
В матеріалах Справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що вказане прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за Договором будь-яким чином вплинуло на підприємницьку діяльність Позивача, а саме завдало йому будь- яких збитків тощо.
- скаржник вважає, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України та положень ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 Господарського кодексу України, Суд повинен був зменшити відповідні штрафні санкції до більш справедливого розміру.
- на думку відповідача Позивач завищив обсяг часу, який був погрібег для надання правової допомоги по даній Справі, як мінімум, на 5 годин, оскільки на консультацію Позивача необхідно було витратити не більше 1 години, а підготовка позовної заяви за раніше складеною претензією зайняло б не більше 2 годин і це: посвідченням та підготовкою копії додатків до позовної заяви.
- витрати на правову допомогу по даній Справі складають близько 8% від загальної ціни позову, що на думку Відповідача є неспівмірним в данії простій категорії справ, яка розглядається в спрощеному провадженні.
- у відзиві на позовну заяву представником Відповідача було зазначене прохання до Позивача надати відповіді на деякі питання, що стосуються обставин даної Справи, однак суд взагалі проігнорував відповідне звернення Відповідача та взагалі не розглянув.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО" зазначає, що:
- позивач вважає, що його позовна вимога стосовно стягнення з Відповідача штрафу в розмірі 20 % від несплаченої суми поворотної фінансової допомоги, домовленого сторонами під час укладання Договору, правомірно задоволена судом першої інстанції, оскільки така вимога є належним способом захисту майнових прав та інтересів, порушених Відповідачем у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань.
- скрутне фінансове становище в країні впливає не лише на підприємство Відповідача, а й на Позивача та всі інші підприємства, більш того, порушивши договірне зобов`язання Відповідач ускладнив фінансове становище Позивача, оскільки кошти в сумі 150 000, 00 грн. є значною сумою для ТОВ «Стіл Агро».
31.08.2020 з моменту спливу строку виконання договірного зобов`язання, пройшло пів року, за весь цей час Відповідач не виявив жодного бажання врегулювати даний спір в позасудовому порядку, не намагався домовитись про нарахування зменшених штрафних санкцій, не виявив бажання повернути борг, наприклад, частинами, тобто, Відповідач самовпевнено розраховував на уникнення відповідальності за невиконання ним договірного зобов`язання, а також розраховував на привласнення чужих коштів, оскільки наміру повернути їх Позивачеві боржник не виявив.
- позивач зазначає, що окрім відсутності об`єктивних причин для зменшення штрафних санкцій, слід наголосити на дотриманні принципу свободи договору. Підписавши Договір № 120520 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги ТОВ «Пальміра» погодилось з усіма положеннями договору, в тому числі з пунктом 4.3. Договору, при цьому даний пункт є чинним, недійсним не визнавався, тому підстави для будь-якої його зміни відсутні.
Відповідачем не наведено жодних належних обставин, які свідчили б про необхідність зменшити штрафну санкцію, що складає 30 000,00 грн., так як і Відповідачем не надано до суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вказаних ним обставин.
- щодо розміру почасової плати за послуги з надання правової допомоги адвокатом слід зазначити, що з моніторингу сайтів адвокатів діючих в місті Дніпро, Позивач дійшов висновку, що найменша загальна сума «ведення» адвокатом господарської справи складає 10 000, 00 грн., не враховуючи участь у судових засіданнях.
- Щодо ненадання відповідей на запитання Відповідача, Позивач вказує, що розгорнута відповідь на перше питання Відповідача міститься у відповіді на відзив на позовну заяву по даній справі.
Друге запитання не доречне, оскільки для стягнення з Відповідача штрафних санкцій за порушення ним договірних зобов`язань перед Позивачем останній не має обов`язку доводити збитки, завдані йому таким порушенням зобов`язання.
Третє та четверте запитання Відповідача взагалі не стосується обставин справи №904/436/21, оскільки питання щодо витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги Позивачеві та дій, які вчиняв адвокат при складенні позовної заяви стосуються роботи адвоката Дударенко А.Д. та взаємовідносин адвоката з Позивачем.
- Позивач акцентує увагу на тому, що ані в рамках розгляду справи судом першої інстанції, ані в апеляційній скарзі Відповідач не надав жодних заперечень щодо порушення ним договірного зобов`язання за Договором № 120520 про надання поворотної фінансової допомоги від 12.05.2020 року, шо свідчить про його згоду щодо наявності вищезазначеного порушення договірного зобов`язання.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2021 апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
17.05.2021 до канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 у справі №904/436/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

12.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО" (далі-Позивач, Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" (далі-Відповідач, Позичальник) укладено Договір №120520 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (далі – Договір, а.с.8).
12.05.2020 позивач перерахував на рахунок Відповідача грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №520 від 12.05.2020 та довідкою з банківської установи (а.с.9,10).
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги у сумі 150 000,00 грн. в строк до 31.08.2020 не виконав. 
Станом на час розгляду справи доказів повернення грошових коштів у повному обсязі від представників сторін не надійшло.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги, Позивачем останньому нараховано штраф 20% у розмірі 30 000,00 грн. 
Через несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги, Позивачем останньому нараховано 3% річних у розмірі 1 808,22 грн. за період з 01.09.2020 по 25.01.2020. 
Також Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні витрати у розмірі 4 230,00 грн. за період з вересня 2020 по листопад 2020. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 30   000,00 грн штрафу нарахованого на підставі п. 4.3 Договору №120520 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги, які суд першої інстанції визнав такими, що підлягають задоволенню та 8  472,00 грн витрат на правничу допомогу в розмірі.
З урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині укладання 12.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТІЛ АГРО" (далі-Позивач, Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" (далі-Відповідач, Позичальник) Договору №120520 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (далі – Договір, а.с.8), виконання позивачем умов договору в частині перерахування 12.05.2020р. на рахунок Відповідача платіжним дорученням №520 від 12.05.2020р. грошових коштів в розмірі 150    000,00 грн. і не виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення поворотної фінансової допомоги у сумі 150    000,00 грн.    в строк до 31.08.2020р., який визначено умовами пунтку п.2.4, як строк, на який поворотна фінансова допомога надавалася.
Умовами пункту 4.3 Договору передбачено, що  у разі порушення Позичальником строків повернення фінансової допомоги, згідно п.2.4. Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 20% від несплаченої суми поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до пунтку 3.1 Договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк, визначений у п.2.4 цього Договору, або достроково за письмовою вимогою Позикодавця.
Скаржником не оспорюється його обов`язок з повернення 150   000,00 грн в строк до 31.08.2020р. у відповідності до пунтку 2.4. Договору і не виконання цих вимог Договору.
Таким чином, можливість стягнення з позичальника 20% штрафу в зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення фінансової допомоги на підставі пункту 4.3 Договору пов`язана з встановленням факту несвоєчасного виконання зобов`язань з повернення фінансової допомоги у визначені строки.
Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.
Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2020року у справі № N 910/4962/18. 
Відповідні доводи апеляціної скарги щодо неможливості стягнення штрафу на підставі п.4.3 Договору в зв`язку із закінченням строку дії Договору відхиляються, як такі, що суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і сталій судовій практиці Верховного Суду. 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (Провадження № 14-318цс18): «Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.
Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно із графіком повернення кредиту, процентів, винагороди (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 20 липня 2012 року.
Згідно із пунктом 2.3.9 кредитного договору при настанні подій, передбачених у п. 2.3.3 цього договору, зокрема порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, в тому числі порушення цільового використання кредиту, банк має право стягнути кредит до настання строків, визначених п. 1.3 цього договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з цього договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів і поручителів, відповідно до чинного законодавства.
Згідно з пунктами 2, 4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Пунктом 12 цього договору поруки визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 (п`ять) років.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату (до 20-го числа) процентів за кредитом у розмірі 17 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, який наданий до 20 липня 2012 року включно (пункт 4.1 цього договору).
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
При цьому згідно із пунктом 4.3 кредитного договору на випадок порушення позичальників строків повернення кредиту сторони погодили сплату збільшеної процентної ставки у розмірі 32 % річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачу винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків відповідно до порядку та строків, зазначених у кредитному договорі.
ПАТ КБ ПриватБанк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржуване судове рішення у справі №904/436/21ухвалене місцевим господарським судом без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах  Великої Палати  Верховного Суду від 31.10.2018р. по справі №202/4494/16-ц та постановах Верховного Суду від 23.12.2020р. по справі №753/12335/18, від 05.10.2020р. по справі №263/11337/19, від 11.11.2020р.по справі №759/17571/14-ц, від 07.10.2020р. по справі №545/3364/18, від 02.12.2020р. по справі №752/15929/14-ц від 18.02.2021р. по справі № 335/12297/14-ц, від 23.12.2020р. по справі №753/16462/16-ц, від 16.09.2020р. по справі №752/21612/14-ц. щодо того, що: "...право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного ним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другок статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання...",  оскільки висновки в зазначених справах і у справі №904/436/21, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин є різними, у кожній з зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
Скаржником не оспорюється правильність висновків суду першої інстанції щодо вірності розрахунку штрафу 20%, який складає 30  000,00 грн., а тому колегіє суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання вимог по стягненню штрафу у розмірі 30  000,00 грн, розрахованого на підставі пунтку 4.3 Договору такими, до підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частни 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідно до частин 1, 3,4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України:
1. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відзив на позовну заяву не містив заперечень відповідача щодо спів розмірності заявленних до стягнення штрафних санкцій відносно суми основного боргу і можливості їх зменшення на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, в зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги в частині того, що:
«… станом на теперішній час Відповідач, як підприємство, знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі, яке було викликано загальнодержавною та світовою кризою.
Враховуючи вказані обставини, стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 30 000,00 грн. за прострочення виконання зобов`язань по Договору є ЗАНАДТО СУВОРОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ.
Слід, також, зазначити, що в матеріалах Справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що вказане прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за Договором будь-яким чином вплинуло на підприємницьку діяльність Позивача, а саме завдало йому будь-яких збитків тощо…
… Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18…
…  про необхідність застосовувати судами ч. 3 ст. 551 ЦК України неодноразово зазначав Верховний Суд України у своїх постановах від 03.09.2014 по справі № 6-100цс14, від 04.11.2015 по справі № 6-1120цс15 та від 14.09.2016 по справі № 6-473цс16.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості…» відхиляються колегією суддів як такі, що не були предметом дослідження судом першої інстанції саме через нехтування відповідачем можливістю заявити відповідні доводи у своєму відзиві.
Представником Позивача в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката при подачі позову надано до суду:
- копію Договору про надання правої допомоги №01/11 від 01.11.2020 укладеного між Позивачем та адвокатом    Дударенко А.Д.,
- Акт №1 від 30.11.2020 про прийняття-передачу наданих адвокатом послуг на суму 4 236,00 грн.,
- Акт №2 від 25.01.2021 про прийняття-передачу наданих адвокатом послуг на суму 4 236,00 грн.,
- Рахунок №1 від 30.11.2020 на суму 4 236,00 грн.
- Рахунок №2 від 25.01.2021 на суму 4 236,00 грн.
- Платіжне доручення №60 від 27.01.2021 на суму 4   236,00 грн. по рахунку №2 від 25.01.2021
- Платіжне доручення №61 від 27.01.2021 на суму 4   236,00 грн. по рахунку №1 від 25.01.2021
- Банківська виписка про проведення операцій з перерахування вказаних коштів в сумах по 4 236,00 грн.    
- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4286 (а.с. 19 – 26).
Загальна сума витрат на правничу допомогу при подачі позову є сумою у розмірі 8   472,00 грн.
В відповіді на відзив направленого на адресу суду 17.03.2021 Позивач надав суду:
- копію Договору про надання правої допомоги №б/н від 04.03.2021 укладеного між Позивачем та адвокатом, Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко»,
- Ордер АЕ №1056061 від    09.03.2021
- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4286
- Акт №1-436 від 09.03.2021 про прийняття-передачу наданих адвокатом послуг на суму 4    236,00 грн.,
- Рахунок №1 від 09.03.2021 на суму 4   236,00 грн. (а.с.53-60).    
Будь-яких платіжних доручень стосовно оплати вказаної суми наданих послуг, Позивачем суду не надано.
Враховуючи вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо співмірністі даних зазначених в Актах щодо надання правничої допомоги, фактичним обставинам справи, незначну складність (з правової точки зору) справи, оплату наданих послуг в сумі 8    472,00 грн. і поклав обов`язок несення судових витрат з надання правничої допомоги позивачу в сумі 8 472,00 грн на Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА".
Доводи апеляційної скарги в частині неспівмірністі заявлених до стягнення витрат на правову допомогу 8 472,00 грн з ціною позову 186 038,22 грн. відхиляються колегією суддів як такі, що спростовуються вищезазначеними висновками місцевого господарського суду, з якими погодилася колегія суддів апеляційної інстанції.
З урахуванням  положень частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не перевіряється правильність висновку суду першої інстанції щодо відмови в стягення з відповідача 4 236,00 грн за Актом №1-436 від 09.03.2021 про прийняття-передачу наданих адвокатом послуг на суму 4 236,00 грн. та Рахунку №1 від 09.03.2021 через відсутність доказів такої оплати.
Посилання скаржника на необхідність врахування у спірних правовідносинах правових висновків Верховного суду, викладених в постановах від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 відхиляються з огляду на те, що висновки в зазначених справах і у справі № 904/436/21, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин є різними, у кожній з зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 у справі №904/436/21 слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 405,00 грн. (а.с.98) покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.  

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 у справі №904/436/21 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2021 у справі №904/436/21 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 405,00 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЬМІРА" (52421, Дніпропетровська обл., Солонянський район, с. Ганно-Мусіївка, вул. Центральна, буд. 51, код ЄДРПОУ 30059781).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                  М.О. Дармін

Суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                О.В. Березкіна