УХВАЛА
Іменем України
 
16 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/11565/20
провадження № 61-3595ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є., 
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська з позовом до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 
2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 30 червня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
 
08 липня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 11 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 30 червня 2021 року, скріплену електронним цифровим підписом.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і справу направити до суду першої інстанції на розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до частини одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах 
та в порядку, встановлених законом.
 
Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, 
за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно 
та неупереджено.
 
Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174, 1176 ЦК України.
 
Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.
 
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій 
і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.
 
Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
 
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
 
Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені 
до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
 
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише 
у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
 
Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
 
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «позов не належить розглядати 
за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного 
чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
 
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом 
до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної у результаті винесеної судом постанови 
від 02 грудня 2020 року у справі № 577зп-20/160.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) 
до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
 
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
 
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді 
чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями 
чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився 
й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної 
та моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою тавідмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали свідчить, що правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним, 
а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Ураховуючи наведене, судові рішення ухваленоз дотриманням норм процесуального права. Правильне застосування норм права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  ОСОБА_1 .
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                       В. М. Коротун
 
                                                                                                                      М. Є. Червинська