Справа № 462/5523/13-ц                                        Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/1455/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Категорія:116

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретарка: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Палюх Н.М. від 23 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича, -

в с т а н о в и л а : 

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2021 року матеріали скарги  ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича - повернуто без розгляду.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду. 
Вважає, що ухвала суду винесена безпідставно. Вказує, що суд підставою для прийняття оскаржуваної ухвали мав те, що скаржниця не надала доказу надсилання скарги іншим учасникам скарги, посилаючись на ч.2 ст. 183 ЦПК України, ч. 1,2 ст. 95 ЦПК України, які не містять такої вимоги. Не погоджується з посиланнями суду на ст. 447 ЦПК України, оскільки вважає, що не пропустила строку для подання скарги.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів скарги, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
       Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.9 ст.10, ч. 1, 2 ст. 95, ст.175, 177, ч. 2 ст. 183, ст. 447, розділом VII та ст.ст. 448, 449, ч.1 ст.450  ЦПК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб Державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», та повертаючи матеріали скарги без розгляду, виходив з того, що скарга не відповідає вимога ст. 183 ЦПК України. Суд зазначив, що матеріали скарги не містять доказів надсилання заявницею даної скарги з додатками приватному виконавцю Маковецькому З.В. Суд вважав, що оскільки розділом VIІ та ст. 448 ЦПК України не визначені конкретні вимоги до форми та змісту скарги, то слід застосовувати аналогію закону на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України. Суд зазначив, що за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Однак, як встановив суд, що скарга ОСОБА_1 не містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості скаржнику відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Крім цього, суд зазначив, що оскільки скарга містить покликання на ст. 449 ЦПК України щодо поновлення судом пропущеного з поважних причин строку для звернення зі скаргою, суд вважав за необхідне зазначити, що скарга та додані до неї додатки не містить самого клопотання про поновлення пропущеного строку, а також доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з скаргою, оскільки постанова приватного виконавця, яку просить скасувати заявниця, була постановлена 04.11.2020, а з даною скаргою звернулась до суду лише 22.02.2021, тобто з пропуском десятиденного строку. При цьому, як слідує зі змісту листа приватного виконавця від 12.02.2021 №340 на звернення заявниці від 17.11.2020 їй було направлено копії документів на підставі яких було змінено сторону у виконавчому провадженні та копії постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні №60876550, однак заявницею копії таких документів в додаток до скарги не надано. А тому суд прийшов до висновку про повернення матеріалів скарги без розгляду.
Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, - не доведені.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 заявниця ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на дії приватного виконавця Маковецького З.В., в якій просить скасувати постанову про заміну стягувача у ВП №60876550 винесену приватним виконавцем Маковецьким З.В. 04.11.2020, а також просить зобов`язати приватного виконавця Маковецького З.В. закінчити виконавче провадження №60876550.
Оскаржуваною ухвалою матеріали скарги були повернуті без розгляду на підставі ч. 2, 4 ст.183 ЦПК України.
Повертаючи матеріали скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали скарги не містять доказів надсилання заявницею даної скарги з додатками приватному виконавцю Маковецькому З.В. Окрім цього, судом встановлено, що скарга ОСОБА_1 не містить ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості скаржнику відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Також, судом встановлено, що скарга та додані до неї додатки не містять самого клопотання про поновлення пропущеного строку, а також доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з скаргою, оскільки постанова приватного виконавця, яку просить скасувати заявниця, була постановлена 04.11.2020, а з даною скаргою вона звернулась до суду лише 22.02.2021, тобто з пропуском десятиденного строку. При цьому, як слідує зі змісту листа приватного виконавця від 12.02.2021 №340 на звернення заявниці від 17.11.2020 їй було направлено копії документів на підставі яких було змінено сторону у виконавчому провадженні та копії постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні №60876550, однак заявницею копії таких документів в додаток до скарги не надано.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.
У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;  повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);  зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;  викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;  підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Враховуючи вказане, вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
При цьому розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення. 
Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20); від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21).
Враховуючи вказане, судом першої інстанції повертаючи скаргу без розгляду помилково застосовано ст. 183 ЦПК України, замість застосовування загальних положень позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.
Зважаючи на вказане, оскаржувана ухвала, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог норм, зокрема, і процесуального закону, про які вказано вище.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2021 року - скасувати.
Справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича направити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

       Головуючий :                  Я.А. Левик

        Судді:                 Р.В. Савуляк 

                                М.М. Шандра