УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 липня 2021 року
м. Київ
справа № 577/2362/19
провадження № 51-3575ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 12015200080001599, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК України) не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України.
Суть питання
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосування ст. 69 КК України — на строк 5 років; за ч. 1 ст. 122 КК — на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 5 років.  
Не погоджуючись із вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2021 року змінив зазначений вирок місцевого суду, виключивши обставину, що обтяжує покарання – вчинення злочину повторно. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.  
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказамі допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений, вказуючи на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень місцевого та апеляційного судів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не обґрунтував у чому саме полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого і ухвали апеляційного судів, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу. 
Крім того, касаційна скарга засудженого не містить належних доводів щодо незаконності наведених в ухвалі висновків суду апеляційної інстанції за результатами перевірки його апеляційної скарги.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                  ОСОБА_3