ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/931/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання:  Гогусь В. О., 

за участю представників сторін:
позивача  - Войтенка В.В. (адвоката), 
відповідача  - Конісара С. П. (адвоката), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 (колегія суддів: Тарасенко К. В. - головуючий, Іоннікова І. А., Михальська Ю. Б.) і рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 (суддя Мельник В. І.) у    справі

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "АТЕК"

до      Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про      визнання незаконними дій щодо нарахування плати з постачання теплової енергії та зобов`язання зробити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Житлово-будівельний кооператив "АТЕК" (далі - ЖБК "АТЕК") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради "Київської міської державної адміністрації "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго") про визнання незаконними дій щодо нарахування плати з постачання теплової енергії та зобов`язання зробити перерахунок.

1.2. Позивач      обґрунтував свої вимоги, тим що відповідач нарахував йому      заборгованість за      період з 14.02.2019 до 01.04.2019 як споживачу, який      отримує послуги теплопостачання      без використання засобів      обліку      із розрахунку опалювальної площі. На думку позивача, в результаті неправильного нарахування утворилася заборгованість за договором за №   1410271 від 30.10.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді у розмірі 1 275 628,04 грн з врахуванням ПДВ. ЖБК "АТЕК", не погоджуючись із розрахунком позивача суми заборгованості, звертався до відповідача про її перерахунок, однак відповідач відмовився здійснити перерахунок суми заборгованості. 

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021, позов задоволено в повному обсязі; визнано незаконними дії КП "Київтеплоенерго" щодо нарахування плати з постачання теплової енергії у гарячій воді ЖБК "Атек" за період з 14.02.2019 до 01.04.2019, проведеного розрахунковим способом на підставі усереднених показників приладів обліку за попередні три доби з коригуванням відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря, при цьому термін застосування розрахункових значень не повинен перевищувати 15 діб на рік; зобов`язано КП "Київтеплоенерго" зробити ЖБК "Атек" перерахунок плати з постачання теплової енергії у гарячій воді за період з 14.02.2019 по 01.04.2019 з урахуванням вимог статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а саме з урахуванням середнього споживання теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; розподілено судові витрати. 

2.2. Судові рішення мотивовано тим, що позивач довів наявність підстав для здійснення відповідачем перерахунку плати з постачання теплової енергії у гарячій воді за період з 14.02.2019 до 01.04.2019, і вказані обставини відповідач не спростував.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021, КП "Київтеплоенерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, КП "Київтеплоенерго" посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник вважає, що суди невірно застосували норми матеріального права, оскільки під час ухвалення судових рішень не було враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17 (щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про теплопостачання"). Крім того, скаржник зазначає, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин справи, а саме не надали правову оцінку укладеній між позивачем та відповідачем угоді про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договором та не врахували визнання факту заборгованості відповідачем.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ЖБК "АТЕК" просить залишити касаційну скаргу КП "Київтеплоенерго" без задоволення, а судові рішення - без змін. Позивач зазначає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, суперечать доводам відповідача у цій справі і підтверджують доводи позивача, тому аргументи, викладені у касаційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.   

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 30.10.2018 між КП "Київтеплоенерго" (постачальник) та ЖБК "Атек" (споживач) було укладено договір за № 1410271 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 21.08.2019.

4.2. Відповідно до умов договору, постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Згідно з умовами договору (додатки до договору № 1 (пункт 1.3), № 2 (пункти 2, 3, 4, 5),  № 3) кількість спожитої споживачем теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії з урахуванням теплових втрат на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку, які складають 0,00536 Гкал/годину.

4.3. Суди встановили, що до складу ЖБК "Атек" входять багатоквартирні житлові будинки № 18 та № 20 на вулиці Уборевича в місті Києві, у яких встановлено вузли комерційного обліку теплової енергії.

4.4. Як зазначили суди, у серпні 2018 року, у зв`язку з необхідністю заміни комерційних приладів обліку теплової енергії, позивач (замовник) уклав договори з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма СЕМПАЛ КО ЛТД" (далі - ТОВ "Фірма СЕМПАЛ КО ЛТД") (виконавець), відповідно до яких виконавець зобов`язувався передати замовнику три теплолічильники СВТУ-10М та виконати проектні, монтажні і пусконалагоджувальні роботи у будинках за адресою: вул. Уборевича, 18 та вул. Уборевича, 20. На виконання вказаних договорів від 14.02.2019 за участю уповноваженого представника відповідача було демонтовано старі лічильники, про що було складено відповідні акти зняття пломб на приладах комерційного обліку ЖБК "Атек" за №№ 07-02/350, 07-02/351 та 07-02/352.

02.04.2019 року ТОВ "Фірма СЕМПАЛ КО ЛТД" за участю уповноваженого представника відповідача замінено та встановлено нові теплолічильники, про що було складено акти прийняття теплового вузла обліку ЖБК "Атек" до роботи за №   № 07/04-312, 07/04-314 та 07/04-313.

4.5. Відповідач за період з 14.02.2019 до 01.04.2019 (за період відсутності у позивача вузлів комерційного обліку теплової енергії у зв`язку з їх заміною) нарахував ЖБК "Атек" плату як споживачу, який отримує послуги теплопостачання без використання засобів обліку без урахування середнього споживання, в результаті чого утворилася заборгованість за договором у розмірі 1 275 628,04 грн з врахуванням ПДВ.

4.6. 24.09.2019 між позивачем та відповідачем було підписано Угоду № Р-1410271/2019/09, відповідно до якої затверджено графік погашення заборгованості у період з вересня 2019 до серпня 2020 року.

4.7. Не погоджуючись із нарахуванням такої суми заборгованості, позивач звернувся до відповідача та просив здійснити перерахунок нарахувань за послуги теплопостачання за період з 14.02.2019 до 01.04.2019 з урахуванням середнього споживання теплової енергії протягом попереднього опалювального періоду відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та внести відповідні зміни до Угоди № Р-1410271/2019/09 від 24.09.2019 (лист від 21.11.2019 № 29).

4.8. Проте відповідач відмовив позивачу у здійсненні коригування  нарахувань за теплову енергію житлових будинків та повідомив, що оскільки КП "Київтеплоенерго" не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для мешканців житлових будинків, дія Закону України "Про комерційний облік силової енергії та водопостачання" не поширюється на взаємовідносини між ЖБК "Атек" та КП "Київтеплоенерго". Відповідач також послався на законодавство, яким керувався під час нарахування оплати та умови договору, згідно з якими у разі виходу з ладу теплолічильника або в разі потреби повірки приладів обліку теплової енергії до поновлення їх працездатності облік теплової енергії здійснюється розрахунковим способом на підставі усереднених показників приладів обліку за попередні три доби з коригуванням відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря, при цьому термін застосування розрахункових значень не повинен перевищувати 15 діб на рік (лист-відповідь від 21.12.2019).

4.9. 14.01.2020 КП "Київтеплоенерго" надіслало ЖБК "Атек" лист про розірвання Угоди про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 24.09.2019 № Р-1410271/2019/09. 

4.10. Спір виник у зв`язку з наявністю/відсутністю правових підстав для визнання незаконними дій КП "Київтеплоенерго" щодо нарахування плати з постачання теплової енергії у гарячій воді ЖБК "Атек" та зобов`язання КП "Київтеплоенерго" зробити ЖБК "Атек" перерахунок плати з постачання теплової енергії у гарячій воді за період з 14.02.2019 до 01.04.2019 у інший спосіб, зокрема відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а саме з урахуванням середнього споживання теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.2. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема Закон України "Про житлово-комунальні послуги" у редакції Закону, який вводився в дію з 01.05.2019 та не міг бути застосований до спірних правовідносин, що виникли з 14.02.2019 до 01.04.2019, а також Закон України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", який, за твердженням скаржника, не підлягав застосуванню, оскільки не регулює відносини між позивачем та відповідачем. КП "Київтеплоенерго" зазначає, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17 (щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про теплопостачання"). Крім того, скаржник у касаційній скарзі стверджує, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин справи, не дослідили усі докази, а саме не надали правової оцінки укладеній між позивачем та відповідачем угоді про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договором та не врахували визнання факту заборгованості відповідачем. 

5.3. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №   696/1693/15-ц (провадження №   14-737цс19).

5.5. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку частково  підтвердилися, з огляду на наступне.
  
5.6. Предметом позову у справі є вимоги про визнання незаконними дій КП "Київтеплоенерго" щодо нарахування плати з постачання теплової енергії у гарячій воді ЖБК "Атек" за період з 14.02.2019 до 01.04.2019, зобов`язання КП "Київтеплоенерго" зробити ЖБК "Атек" перерахунок плати з постачання теплової енергії у гарячій воді за період з 14.02.2019 до 01.04.2019 відповідно до вимог частини 3 статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а саме з урахуванням середнього споживання теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач згідно з положеннями статей 1, 2, 5, 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії, тому відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" зобов`язаний проводити перерахунок розміру плати відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.  Установивши, що КП "Київтеплоенерго" відмовилося здійснювати перерахунок,   суд задовольнив позов. 

5.7. У постанові від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що правовідносини між споживачами теплової енергії та постачальниками теплової енергії врегульовані Законом України "Про теплопостачання". 

Закон України "Про теплопостачання" регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності (стаття 2 Закону).

Відповідно до статті 1 цього Закону споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. 

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, на яку посилається скаржник.

5.8. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2006 року № 1875-IV (у редакції, що діяла до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII) визначалося, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 2 Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2006 року № 1875-IV споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Тобто зазначеними нормами визначено обов`язкову ознаку споживача послуг, а саме: споживачем послуг може бути фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем. Таким чином, до споживачів послуг відносяться фізичні/юридичні особи - власники жилих/нежилих приміщень, відповідне обладнання яких приєднане до внутрішньобудинкових систем. Отже, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднане до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, на яку посилається скаржник.

5.9. Водночас колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII згідно з пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону був введений в дію лише з 01.05.2019 (за винятком статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які введені в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які введені в дію з 01.01.2019).

Ураховуючи наведене, доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  та Закону України «Про теплопостачання» частково підтвердилися.

5.10. Як зазначили суди, 24.09.2019 між позивачем та відповідачем було підписано Угоду № Р-1410271/2019/09, відповідно до якої було затверджено графік погашення заборгованості у період з вересня 2019 до серпня 2020 року. Проте, не погоджуючись із нарахуванням суми заборгованості, позивач 21.11.2019 звернувся до відповідача та просив здійснити перерахунок нарахувань за послуги теплопостачання за період з 14.02.2019 до 01.04.2019 з урахуванням середнього споживання теплової енергії протягом попереднього опалювального періоду відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та внести відповідні зміни до Угоди № Р-1410271/2019/09 від 24.09.2019. 

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, в апеляційній скарзі, зазначав, що між КП "Київтеплоенерго" та ЖБК "Атек" укладено договір, умовами якого передбачено порядок розрахунків за спожиту теплову енергію. При цьому посилався на пункт 6 Додатку № 2 до договору, відповідно до якого, зокрема, в разі потреби повірки приладів обліку теплової енергії до поновлення їх працездатності, облік теплової енергії здійснюється розрахунковим способом на підставі усереднених показань приладів за попередні три доби з коригуванням відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря. Відповідач стверджував, що у зв`язку із тим, що розрахунок заборгованості здійснений саме відповідно до умов чинного договору, підстав для проведення нарахувань іншим чином, а саме за середніми показниками споживання,  немає. 

Однак суди попередніх інстанцій не навели мотивів відхилення зазначених доводів відповідача, не надали правової оцінки умовам чинного договору, яким врегульовано порядок нарахування, та не зазначили положень чинного законодавства, відповідно до яких дії відповідача щодо нарахування плати з постачання теплової енергії визнано  незаконними. Крім того, суди не надали правової оцінки укладеній між позивачем та відповідачем угоді про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договором та визнання відповідачем факту заборгованості, а також наявності між сторонами спору у справі №   910/3491/20 про стягнення заборгованості за той же період і з тих же підставах. 

Колегія суддів вважає, що відсутність мотивів відхилення даних доводів та доказів у оскаржуваних судових рішеннях не відповідає вимогам статей 236, 238, 282 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до частини 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.12. Відносно тверджень скаржника про невірне застосування до спірних правовідносин Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" цей Закон визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", цей Закон регулює відносини щодо: 1) комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги); 2) розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; 3) встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; 4) формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг; 5) забезпечення споживачів обліковою інформацією.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; гарячої та питної води -протягом попередніх 12 місяців.

Таким чином, статтею 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено підстави для здійснення розрахунку відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг,  якими є: вихід з ладу або втрата вузла комерційного обліку. Тому для застосування положень цього Закону при здійсненні розрахунку необхідним є встановлення підстав, перелічених у частині 3 статті 9 цього Закону.

5.13. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються також Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №   1198, якими, зокрема, встановлено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, припинення і обмеження постачання теплової енергії, права та обов`язки теплопостачальної організації, права і обов`язки споживача теплової енергії.

Відповідно до пункту 20 Правил користування  тепловою  енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. 

Таким чином, облік теплової енергії у разі відсутності приладів комерційного обліку здійснюється відповідно до порядку зазначеного у пункті 20 Правил користування  тепловою  енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. 

5.14. Колегія суддів при цьому звертає увагу на те, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 по справі № 916/1415/19).

При цьому судами попередніх інстанцій не з`ясовано, в чому полягає порушення прав позивача та чи можуть бути поновлені його права з допомогою такого способу захисту як визнання незаконними дій щодо нарахування плати з постачання теплової енергії. Також судами не враховано, що  оспорювання правильності нарахування плати за постачання теплової енергії чи за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими) чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі в разі пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 по справі № 591/5619/17, постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 462/5889/16-ц.

5.15. Отже, наведені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та нез`ясування судами всіх обставин справи  у цьому випадку підтвердилися. 

5.16. У зв`язку з наведеним, рішення та постанова судів попередніх інстанцій вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази, не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, не застосували до спірних правовідносин положення Закону України "Про теплопостачання" та інші нормативно-правові акти, які регулюють правовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими. 

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно з урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції. 

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.  Судові рішення наведеним вимогам не відповідають.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити. 

6.4. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 у справі №   910/931/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                        Т. Б. Дроботова                                                                                                    

                                                                                                                    Ю. Я. Чумак