ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/166/20	Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/802/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
за участю секретаря - Сович Н.А. 
та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прийдуна В.М., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Горського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/166/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року, ухваленого суддею Галіян І.М., повний текст якого складений 05 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину, -
В С Т А Н О В И В:
у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в Козівський районний суд Тернопільської області із позовом, який був уточнений та збільшений під час розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 127 972 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні — заборгованих за договором позики, 23 392 (двадцять три тисячі триста дев`яносто дві) гривні — за прострочення виконання зобов`язання по поверненню позики, 3 076 (три тисячі сімдесят шість) гривень — інфляційних витрат, 3 544 (три тисячі п`ятсот сорок чотири) гривні — 3% річних від простроченої суми, а всього на загальну суму — 157 984 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні, а також стягнення судових витрат (а.с. 2-3, 84-85).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 07 березня 2018 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4 500 доларів США, що еквівалентно 110 388,00 грн., на строк до 01 жовтня 2019 року, про що останній власноруч написав розписку. Відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу, а тому ОСОБА_1 просила позов задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2020 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виконання договірних зобов`язань та стягнення боргу передано за підсудністю для розгляду до Монастириського районного суду Тернопільської області, що знаходиться за адресою: 48300, м. Монастириська, вул. Шкільна, 4 (а.с. 14).
29 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним та укладеним внаслідок насильства договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07 березня 2018 року, а також стягнення судових витрат (а.с. 37-38).
В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вказав, що до нього був застосований психологічний тиск з боку ОСОБА_1 та її юриста Люпи Петра Володимировича з метою примусити його до вчинення правочину. Зазначений договір позики (розписки) не відповідав його внутрішній волі, був укладений під впливом психологічного тиску щодо нього та його родичів без фактичної передачі грошей, а лише з наміром припинити вимоги, що виражалися у агресивній істеричній поведінці ОСОБА_1 щодо повернення їй проданого ним у 2008 році й вилученого у сім`ї Зборовських у 2016 році автомобіля “Нива Шевроле”.
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та трьох процентів річних за договором позики — задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 146 (сто сорок шість) доларів 46 центів США, що складає 3% річних за договором позики від 07 березня 2018 року, за період з 02 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 321 (одну тисячу триста двадцять одну) гривню 91 копійку.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним та укладеним внаслідок насильства договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07 березня 2018 року — відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року у справі №951/166/20 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити, а заявлений зустрічний позов - задовольнити, посилаючись на те, що воно підлягає скасуванню, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки ним до суду було подано клопотання про призначення судової психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа, однак, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання, чим позбавлено його права подати докази по справі та з`ясувати фактичні обставини справи щодо позики ним коштів. Щодо фактичних обставин справи, то суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову встановив, що у спірних правовідносинах мав місце договір позики із передачею йому коштів в сумі 4 500 доларів США, що оформлений розпискою від 07 березня 2018 року. Проте, факт укладення такого договору ним заперечувався, а така сума коштів ним не отримувалась, оскільки дана сума є ціною за автомобіль “Шевроле Нива”, який в 2008 році придбав у нього чоловік ОСОБА_1 . Вказує, що при розгляді справи належними та допустимими доказами було встановлено наступні обставини справи: щодо придбання у нього автомобіля “Шевроле Нива” у 2008 році, про що свідчили довіреності від 07 жовтня 2008 року та від 25 грудня 2008 року, і позивачка проти цього не заперечувала, а також не заперечувала, що вказаний автомобіль вибув з володіння її сім`ї 05 грудня 2016 року на підставі Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Також, в судовому засіданні було досліджено роздруківку листування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , де остання у повідомленні від 04 вересня 2019 року вказує, що кошти в сумі 4 500 доларів США вона чекає два роки, в той час як розписка датується 07 березням 2018 року, тобто, докази не давали достатніх підстав вважати про те, що ці кошти ним було отримано в день складання розписки. Дані повідомлення свідчать про те, що між сторонами фактично був спір щодо зняття автомобіля з-під арешту чи повернення їй коштів, які вона та її чоловік передали йому при купівлі автомобіля, однак, суд прийшов до помилкового переконання про те, що в даному випадку мали місце правовідносини з приводу договору позики.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу — залишити без задоволення, а оскаржуване рішення — без змін, посилаючись на те, що судове рішення є законним, обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час судового розгляду справи було повно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у судовому рішенні повністю відповідають обставинам справи. Вказує, що доводи апеляційної скарги та з`явлення клопотання про призначення психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа є безпідставними і призначення, проведення та висновок такої експертизи не може бути належним, допустимим і достовірним доказом по даній справі. Належними, допустимими і достовірними доказами по даній справі є розписка написана власноручно апелянтом у присутності свідка, яку останній у судовому засіданні не заперечував факту її написання та отримання грошей. Посилання ОСОБА_2 на те, що її чоловік колись придбав у нього автомобіль не мають ніякого відношення до цієї справи і не є предметом розгляду для позики грошей, яку нею були передані відповідачеві.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Горський О.І. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Прийдун В.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 07 березня 2018 року ОСОБА_2 власноруч складена розписка, згідно з якою ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 4 500 доларів США і зобов`язався повернути до 01 жовтня 2019 року (а.с. 5).
Факт складання вказаної розписки ОСОБА_2 не оспорював.
Судом також установлено, що ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо нього незаконних дій з метою примусового спонукання його до укладення договору позики, що підтверджується відповіддю із органів поліції та визнанням цієї обставини як ОСОБА_2 так і його представниками у судовому засіданні (а.с. 68).
ОСОБА_2 , надаючи показання як свідок, у судовому засіданні не міг ствердно відповісти у чому конкретно виражалося психологічне насильство ОСОБА_1 чи інших осіб щодо нього.
Допитані з ініціативи ОСОБА_2 свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (рідний брат, сестра та дружина) також вказали, що їм не відомо про те, що до ОСОБА_2 застосовувалося будь-яке насильство психологічного чи іншого характеру з метою змусити до написання розписки (а.с. 120-122).
Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що наявність боргової розписки свідчить про наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, оскільки розпискою підтверджується як факт отримання боржником грошових коштів за договором позики, так і зобов`язання їх повернути.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що відповідачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами факт психологічного тиску на нього під час складання боргової розписки і що правочин вчинений проти його справжньої волі. 
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Судом встановлено, що 07 березня 2018 року ОСОБА_2 власноруч складена розписка, згідно з якою ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 4 500 доларів США і зобов`язався повернути до 01 жовтня 2019 року. Факт складання вказаної розписки ОСОБА_2 не оспорював. Крім цього, ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо нього незаконних дій з метою примусового спонукання його до укладення договору позики, що підтверджується відповіддю із органів поліції та визнанням цієї обставини як ОСОБА_2 , так і його представниками у судовому засіданні. 
Тому, наявність боргової розписки свідчить про наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, оскільки розпискою підтверджується як факт отримання боржником грошових коштів за договором позики, так і зобов`язання їх повернути, а оригінал розписки підтверджує те, що боржником позичені кошти не повернуті.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо того, що між позивачкою та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а не договір позики, оскільки в матеріалах справи відсутні докази з приводу укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, а факт наявності доручень свідчать про те, що ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 вчиняти правочини щодо користування (експлуатації) транспортним засобом (а.с.41-42).
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами факт психологічного тиску на нього під час складання боргової розписки і що правочин вчинений проти його справжньої волі.
Тому, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову відповідачеві в зустрічному позові про визнання договору позики недійсним. 
Також, безпідставними є доводи апелянта, що суд зобов`язаний був призначити судову психологічну експертизу із застосуванням комп`ютерного поліграфа, оскільки, висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні доказів та доказування, результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне значення, а висновки мають ознаки вірогідності. Положеннями чинного цивільного процесуального законодавства не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників справи із застосуванням поліграфа (детектора брехні) або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей, які носять орієнтовний характер.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 червня 2021 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року слід поновити.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року — залишити без змін.
Поновити дію рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 вересня 2021 року.

Головуючий 
Судді