ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5993/21 Справа № 185/7493/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.
при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харьків) на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харьків) до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харьків), про анулювання актового запису цивільного стану, - 
в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2020 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції(м.Харьків) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харьків), про анулювання актового запису цивільного стану, мотивуючи його тим, що Фрунзенським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області здійснено реєстрацію актового запису про народження №554 від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце народження Донецька область м.Донецьк). 
       Вказували, що підставою для проведення державної реєстрації народження слугувало рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 жовтня 2016 року у справі №645/883/16-ц. 
       Посилаючись на те, що їм стало відомо про те, що вказане рішення Фрунзенським  районним  судом  м.Харкова не приймалось, тобто підстави для формування актового запису про народження відсутні, а тому просили суд ухвалити рішення, яким  анулювати актовий запис про народження  ОСОБА_2 , №554 від 06 жовтня 2016 року, складений Фрунзенським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області. 
       Заочним  рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позові відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харьків) посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що актовий запис про народження було здійснено на підставі рішення суду, яке фактично судом не приймалось, судом надано не вірне тлумачення Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до  висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 06 жовтня 2016 року Фрунзенським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області складено актовий запис №554 про народження ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Донецьк, батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Відомості про батька записані на підставі заяви матері. Видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . Документ, що підтверджує факт народження дитини - рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова №645/883/16-ц від 06 жовтня 2016 року (а.с.8).
       Згідно з відповіддю Фрунзенського районного суду м.Харкова на запит Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), у провадженні суду не зареєстровано цивільної справи про встановлення факту народження ОСОБА_2 (а.с.10-11).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що анулювання актового запису цивільного стану за рішенням суду можливо лише при наявності спору про право цивільне, за заявою особи, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем - Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Харків) не обґрунтовано, яким чином порушені його права внаслідок складення актового запису про народження, та не надано доказів того, що він має право звернення до суду з заявами про захист прав, свобод чи інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів у даних правовідносинах відповідно до статті 56 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
       Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК).
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
       Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
       Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
       Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
       Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
       Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
       Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.
       Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.
       Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
       Згідно із частиною 1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року №2398-VI (надалі Закон від 1 липня 2010 року № 2398-VI) відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
       Відповідно до частин 1,2 ст.9 Закону від 1 липня 2010 року №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
       Відповідно до частини 1 ст.12 Закону від 1 липня 2010 року №2398-VI внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.
       В частині 1 ст.22 цього Закону зазначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.
       За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.
       У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
       Згідно з п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року N96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за N55/18793 (далі - Правила), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
       Пунктом 1.7 Правил визначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.
       Відповідно до п.1.10 Правил питання про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання розглядається у тримісячний строк з дня подання відповідної заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану.
       Згідно із пунктом 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.
       Згідно з п.2.5 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається, зокрема, особою, щодо якої складено актовий запис.
       Пунктом 2.12 Правил визначено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.
       Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.
       Відповідно до п.2.15.9 Правил висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається: якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).
       Відповідно до п.2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.
       Відповідно до п.2.16.14 Правил на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану про виправлення помилок, доповнення запису відомостями тощо виправляються або доповнюються відповідні відомості в актових записах, які зазначено у висновку.
       Пунктом 2.18 Правил визначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу.
       Згідно з п.2.20. Правил висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про відмову у внесенні змін до актових записів цивільного стану складається у двох примірниках. Один примірник разом з усіма матеріалами залишається у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, яким складено висновок про відмову, а другий вручається (надсилається) заявнику. Водночас у висновку зазначається про можливість оскарження відмови про внесення змін до актового запису цивільного стану в судовому порядку.
       Відповідно до пункту 2.14 зазначених Правил, підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є: рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним;висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб;висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису цивільного стану; актовий запис про розірвання шлюбу.
       З врахуванням наведеного колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову. Позивачем не доведено порушення їх прав. 
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.        
       З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
       На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харьків) залишити без задоволення.

       Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий: Демченко Е.Л.

               Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.