ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1219/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/18/21	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,
секретар: Зеленська О.І.
за участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу – адвоката Бурбак О.В.,
представника заявника – ОСОБА_1 
представника заінтересованої особи – Дзюбла О.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в особі його представника – адвоката Бурбак Оксани Валеріївни
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2015 року
по справі за заявою Управління майном комунальної власності міста, заінтересовані особи Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Друга полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання спадщини відумерлою, –
В С Т А Н О В И В :
У березні 2015 року Управління майном комунальної власності міста звернулося до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.
В обґрунтування позову зазначало, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .
Померлій належало 29/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки спадщину ніхто не прийняв, наявні підстави для визнання спадщини відумерлою.
Враховуючи вищенаведене, просило визнати спадщину померлої ОСОБА_4 , що складається 29/50 частин жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою. Передати зазначене майно Територіальній громаді міста Полтави в особі Полтавської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2015 року заяву Управління майном комунальної власності міста – задоволено.
Визнано спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка складається з 29/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 відумерлою.
Передано майно померлої ОСОБА_4 , що складається з 29/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 у власність територіальної громади в особі Полтавської міської ради.

Не погодившись з даним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_2 , в особі його представника – адвоката Бурбак О.В., оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неналежне застосування норм матеріального права, –просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерло відмовити.
Зазначав, що ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Після померлого ОСОБА_5 , спадщину прийняв він, його син – ОСОБА_2 , який 02 серпня 1995 року звернувся до Другої Полтавської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 .
Зазначав, що факт прийняття апелянтом спадщини після ОСОБА_4 встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказування не потребує.
Також вказував, що з урахуванням законодавчих вимог та встановлених фактів рішенням суду першої інстанції, він, апелянт є спадкоємцем після ОСОБА_4 , а тому під час прийняття рішення Київським районним судом м. Полтави від 29 квітня 2015 року було вирішено його права та обов`язки.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 , свій відзив подало Управління майном комунальної власності міста, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, зазначало, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та повно з`ясував обставини, що мають значення для розгляду справи, тому просило рішення Київського районного суду міста Полтави від 29 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Зазначало, що частина житлового будинку, що належала померлій ОСОБА_4 ніким не використовувалася з часу її смерті та була занедбана без господаря протягом більше ніж 10 років, а відповідно до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Таким чином, якщо ОСОБА_2 і вважає себе власником майна належного померлій ОСОБА_4 , він жодним чином не піклувався про нього та не виконував свої обов`язки власника, щодо схоронності майна, внаслідок чого занедбана частина житлового будинку почала руйнуватися.
Окрім того, згідно із висновком експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного 26 травня 2017 року судовим експертом Мазуром О.І., житловий будинок, що становить 29/50 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 характеризується непридатним технічним станом (при фізичному зносі 88%). Експертом зазначено, що подальше використання за цільовим призначенням – неможливе.
На підставі вищезазначеного, рішенням Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради №157 від 27 червня 2017 року було затверджено акт комісійного обстеження та визнано технічний стан 29/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 – непридатним для подальшого використання.
Окрім цього, відповідно до рішення двадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання «Про припинення права власності за територіальною громадою міста на 29/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 » від 15 вересня 2017 року було вирішено припинити право комунальної власності за територіальною громадою міста Полтави на вищевказаний об`єкт нерухомості у зв`язку зі знищенням та непридатністю для подальшої експлуатації.
Земельна ділянка під вказаним домоволодінням не була оформлена власником будинку та на момент розгляду справи у суді першої інстанції перебувала у комунальній власності міста.
Отже, майно щодо якого ОСОБА_2 вважає себе власником, фактично перестало існувати у зв`язку із його знищенням через занедбаність та неможливість його використання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 /а .с. 16/.
Померлій ОСОБА_4 на праві власності належало 29/50 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , що вбачається з повідомлення ПП ПБТІ Інвентаризатор від 20 квітня 2015 року №3123.
Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто, таким, що фактично вступили в управління спадковим майном, чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
Наявність спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після ОСОБА_4 судом першої інстанції також не встановлено.

Задовольняючи заяву Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці майна ОСОБА_4 за заповітом і законом відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.
За нормами п. 1 ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно – за його місцезнаходженням.
Відповідно до ст.338ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Аналіз зазначених норм матеріального та процесуального права дає підстави дійти висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядвання відповідної процедури.

Відповідно до довідки Горбанівського територіального пансіонату ветеранів війни та праці №06-725 від 26 листопада 2014 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 1995 року ОСОБА_4 , яка є власницею 29/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , – померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
Наявність спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після ОСОБА_4 судом першої інстанції також не встановлено.
За наведених обставин, суд дійшов вірного висновку, що після смерті ОСОБА_4  спадщина будь-ким зі спадкоємців не прийнята, обґрунтовано задовольнивши заяву Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерлою.

Твердження апелянта про те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_5 , який прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, належними доказами не підтверджується.
Також посилання в апеляційній скарзі на те, що факт прийняття апелянтом спадщини після ОСОБА_4 встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказування не потребує, – не заслуговує на увагу, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2021 року у справі №552/2629/18 вищезазначене рішення районного суду від 23 травня 2018 року скасовано та заяву ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів залишено без розгляду.
Заявником після скасування рішення Київського районного суду м.Полтави від 23 тра-вня 2018 року, на підтвердження місця проживання його батька ОСОБА_5 надано ксерокопії домової книги «для приписки граждан, проживающих в доме № НОМЕР_2 «а» по улице ОСОБА_6 от 1962 года», однак з даної домової книги не вбачається за можливе встановити, місце реєстрації та проживання ОСОБА_5 на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Інших належних доказів на підтвердження прийняття батьком заявника – ОСОБА_5 спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , шляхом здійснення ним як спадкоємцем за законом будь-яких дій, які б свідчили про бажання прийняти спадщину та оформити її в передбаченому законом порядку, також суду не надано.

Враховуючи недоведеність заявником самого факту прийняття ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , його твердження проте, що його батько фактично прийняв спадщину не приймаються до уваги як недоведені.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, – не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника – адвоката Бурбак Оксани Валеріївни – залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2015 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                  Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.