Справа № 991/5441/21
Провадження №11-сс/991/502/21

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді                                  ОСОБА_1 
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання                  ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення 
ВСТАНОВИЛА:
10 серпня 2021 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі – САП) щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) відомостей, викладених у його заяві про кримінальне правопорушення від 04.08.2021, в якій просив зобов`язати уповноважених осіб САП внести до ЄРДР відомості, викладені в зазначеній заяві (а.с. 1-6).
Ухвалою слідчого судді від 13 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб САП щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення. (а.с. 24-29). 
Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді, 17 серпня 2021 року ОСОБА_5 подав до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.08.2021 у справі № 991/5441/21 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу на бездіяльність уповноважених осіб САП, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що слідчим суддею Вищого антикорупційного суду під час постановлення ухвали від 13 серпня 2021 було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення. В порушення вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду здійснив дії не передбачені КПК України та які суперечать ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Рішення у справі № 991/5441/21 слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалив лише на припущеннях та здогадках, а не на підставі розглянутих безпосередньо в судовому засіданні доказах, а заява про кримінальне правопорушення не була предметом судового розгляду.
19 серпня 2021 року на електронну адресу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від прокурора першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 , у яких прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.08.2021, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР. Мотивує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення. Якщо в заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. Це є гарантією для кожної особи від необгрунтованого обвинувачення та процесуального примусу. 
В запереченнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_6 просить розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_5 за відсутності прокурора. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явились, про причини неявки в суд не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. У зв`язку з чим, колегією суддів прийнято рішення розглянути апеляційну скаргу у їх відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 331 КПК України, Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 2062, 209, 211, 3662, 3663 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно з приміткою до ст. 45 КК України, корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 3641, 3652, 368-3692 цього Кодексу.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України і не мають повноважень здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у справах щодо злочинів, які не віднесені до його підсудності. 
Можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у визначений КПК України строк передбачена п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду відзначає, що зміст скарги ОСОБА_5 та його пояснення в судовому засіданні дають підстави дійти висновку, що зміст та суть заяви від 04.08.2021 р., в якій викладено відомості про можливе вчинення суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 та суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, фактично зводиться до висловлення незгоди заявника з процесуальними рішенням, діями та бездіяльністю вказаних суддів при постановленні ними судових рішень. Натомість, в скарзі відсутні будь-які посилання на те, що заява від 04.08.2021 містить передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Не навів таких відомостей і скаржник у своїх поясненнях в судовому засіданні. Сумніви скаржника щодо законності дій та прийнятих судових рішень суддями не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ст. 364 КК України.
На підставі вище наведеного, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду робить висновок, що зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі ОСОБА_5 , (зокрема копії заяви від 04.08.2021 про кримінальне правопорушення), з огляду на відсутність підстав вважати, що викладені у заяві від 04.08.2021 про кримінальне правопорушення обставини свідчать про вчинення суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 та суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у задоволенні скарги ОСОБА_5 слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач – керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання – керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
На момент звернення ОСОБА_5 до САП із, як він зазначає, «заявою про кримінальне правопорушення», внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення, до Реєстру вносяться, зокрема, відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
У своїй постанові від 16 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження – це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування – це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....».
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 17 червня 2019 року № 4-р(II)/2020, а саме у п. 5 мотивувальної частини, зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».
Колегія суддів бере до уваги також висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 р., де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади», судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів Вищого антикорупційного суду погоджується із висновками слідчого судді Вищого антикорупційного суду про те, що зміст скарги ОСОБА_5 та його пояснення в судовому засіданні свідчать про те, що зміст заяви від 04.08.2021 р., в якій мало б бути викладено відомості про можливе вчинення суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 та суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, фактично зводиться до висловлення незгоди заявника з процесуальними рішенням, діями та бездіяльністю вказаних суддів при постановленні ними судових рішень. 
Одночасно колегія суддів зазначає, що особа, яка звернулась з апеляційною скаргою в судове засідання з розгляду апеляційної скарги не з`явилася, жодних відомостей на спростування висновків слідчого судді Вищого антикорупційного суду не надала.
Відтак, є обґрунтованими викладені в оскаржуваній ухвалі висновки та мотиви слідчого судді Вищого антикорупційного суду про те, що скарга на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення. 
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене ним рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 331, 216, 307, 395, 405, 407, 418, 422, 532 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

       Головуючий суддя:                                                                              ОСОБА_1 

       Судді:                                                                          ОСОБА_2 

                ОСОБА_3