СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р.                                                                        Справа № 922/2381/16  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Мартюхіна Н.О. 
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І., 
за участю представників сторін:
від стягувача – Конопліцький І.В. – на підставі довіреності від 26.10.2020р. №14-190; 
від боржника - Юркова Т.С. – на підставі довіреності від 28.12.2020р. № др-197-1220, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, (вх.№2696 Х/2)  на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 (суддя Калініченко Н.В.,  постановлену в м.Харків о 14:50год., дата складання повного тексту – 07.04.2021р.) постановлену за результатами розгляду заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання  судового рішення (вх.№6905 від 26.03.2021р.)
за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
до відповідача: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", м. Харків,
про стягнення 214477596,33грн., 

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства “Харківгаз” про стягнення суми основного боргу у розмірі 169639003,17грн., пені у розмірі 34876569,93грн., 3% річних у розмірі 2474756,84грн., інфляційних у розмірі 7487266,39грн., що загалом складає 214477596,33грн., за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р.
Рішенням господарського суду Харківської області від 19.03.2016р. у справі №922/2381/16 в позові відмовлено повністю. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021р. частково скасовано рішення господарського суду Харківської області від 19.03.2016р.  у справі № 922/2381/16 та прийнято нове рішення, яким позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг за договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. у розмірі 165559259,81грн., 3% річних у сумі 2469862,27грн., інфляційні в сумі 7042836,84грн., 168729,21грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з позовом; закрито провадження в частині вимог  про стягнення боргу у сумі 3205720,30грн.; в іншій частині рішення  залишено без змін.  
29.03.2021р. на виконання вказаного рішення суду видано відповідні судові накази.  
26.03.2021р. боржник - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про відстрочення виконання судового рішення (вх. № 6905),  в якій заявник просив суд, в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочити виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021р. на рік, до 26.03.2022р.
В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної заяви боржник посилався на те, що є суб`єктом природної монополії та на підставі ліцензії виданої відповідно до постанови НКРЕКП №809 від 19.09.2017р. (зі змінами) та Статуту товариства, здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території Харківської області.
Будучи суб`єктом природної монополії, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" обмежено в своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності, зважаючи, що діяльність з розподілу природного газу здійснюється ним в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами, отже тариф  на   розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності позивача.
У зв`язку із тим, що на протязі чотирьох років 2016-2019 років Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) не переглядався тариф для АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", у підприємства  існує накопичена заборгованість перед: АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" у сумі 1737404943,07грн.
Можливість  АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" розрахуватись за природний газ для потреб ВТВ (виробничо-технологічні витрати) перед  постачальниками прямо залежить від затвердженого граничного допустимого розміру ВТВ. 
З 2016 по 2019 роки АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"  неодноразово зверталось до НКРЕКП із заявами про встановлення (перегляду) тарифу, а також щодо включення до тарифу на послуги розподілу природного газу компенсації дефіциту коштів, який виник внаслідок тарифної політики НКРЕКП протягом 2016-2019 років, за якою до тарифу не було включено компенсацію різниці в цінах на ВТВ та недоотриманої тарифної виручки.
15.05.2019р. Шостим апеляційним адміністративним судом у справі №826/9826/18 було прийнято постанову, залишену без змін постановою Верховного суду від 21.11.2019р., якою зобов`язано НКРЕКП встановити для АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними  трубопроводами, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, проте,  на сьогоднішній день рішення суду не виконано.
Отже, як стверджує боржник, на даний час існують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, що стались не з його вини, оскільки станом на даний час є не переглянутим, всупереч постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/9826/18, тариф на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічного обґрунтованого, при цьому єдиним джерелом для оплати послуг по розподілу та поставці природного газу є кошти, отримані в якості оплати з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.
Боржник також зазначав, що бездіяльність НКРЕКП, яка призвела до збитків АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", також встановлюється Сертифікатом Торгово-промислової палати України №6077 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016р., яким, зокрема: підтверджено дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, що призвели до неможливості оплати АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" придбаного протягом 2014-2015 рр. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 32,288 млн.куб.м за Договором №13-228-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеного 04.01.2013р. між АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"  та АТ "НАК "Нафтогаз України". 
На підтвердження скрутного фінансового становища боржником також було додано до заяви звіти про фінансові результати підприємства станом на 31 грудня 2019 року та станом на станом на 31 грудня 2020 року, з яких вбачається, що 2019 та 2020 роки для боржника закінчились з чистим фінансовим результатом у вигляді збитку.
За наведених обставин, боржник зазначав, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні забезпечить виконання судового рішення у даній справі, однак з великою вірогідністю порушить господарську діяльність АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" і може призвести до його банкрутства.
Натомість, у разі задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення, боржник зможе виконати свої зобов`язання зі сплати грошового зобов`язання  та господарська діяльність товариства не буде зупинятись, відповідно буде наявна реальна можливість виконати судове рішення на користь АТ "НАК "Нафтогаз України".
Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 задоволено частково заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх. № 6905 від 26.03.2021р.) про відстрочення виконання судового рішення; ухвалено в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочити у справі № 922/2381/16 виконання судового рішення на один рік з дня ухвалення постанови, до 10.03.2022р.; в решті заяви відмовлено. 
Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на положення статті 124 Конституції України, статей 86, 331 Господарського процесуального кодексу України, статтю 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статтю 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мотивована тим, що задля дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи при цьому встановлені факти та обставини, наявність доказів підтвердження існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів як боржника, так і стягувача, враховуючи фінансовий стан відповідача, а також інтереси позивача, зокрема, те що відстрочення виконання рішення строком на один рік не може призвести до порушення гарантованих статтею 1 Першого протоколу Конвенції прав позивача на отримання коштів і тим самим захисту майнового права та його інтересу, наявні правові підстави для задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання рішення суду.
Поряд з цим, судом було зазначено, що у відповідності до приписів частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення, а тому, заявлений боржником строк відстрочення виконання судового рішення суду тривалістю до 26.03.2022р. є безпідставним і необґрунтованим, оскільки з огляду на день ухвалення постанови апеляційної інстанції (10.03.2021р.) максимально строк, протягом якого суд може надати відстрочку виконання судового рішення, складає один рік  з дня його ухвалення, тобто до 10.03.2022р., що зумовило часткове задоволення заяви боржника.
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи  "Харківгаз" (вх. № 6905 від 26.03.2021р.) про відстрочення виконання судового рішення.
Одночасно апелянт звернувся з клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при поставленні оскаржуваної ухвали судом не було враховано тих обставин, що за змістом  статті 331 Господарського процесуального кодексу України  посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, а також на наявність заборгованості споживачів та збитковість підприємства не може вважатися тією виключною обставиною, яка може слугувати підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки стаття 129-1 Конституції України  передбачає, що обов`язковість виконання судових рішень не залежить від наявності чи відсутності коштів у боржника. 
При цьому, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів які в свідчили про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання ним рішення суду, більш того, відповідач веде активну господарську діяльність, про що свідчить рух коштів по єдиному казначейському рахунку, а також участь у тендерних закупівлях на інтернет майданчику prozorro.gov.ua.
Також, апелянт вказує на те, що відстрочення виконання рішення суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою надмірна тривалість виконання остаточного рішення суперечить вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.09.2021р. поновлено  Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16; встановлено учасникам справи строк до 20.09.2021р. для подання відзивів на апеляційну скаргу з  доказами  його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 20.09.2021р. для подання заяв, клопотань тощо та призначено справу до розгляду на 22.09.2021р.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021р., у зв`язку із відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Бородіної Л.І., для розгляду справи №922/2381/16 сформовано колегію судді у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 22.09.2021р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи  "Харківгаз" (вх. № 6905 від 26.03.2021р.) про відстрочення виконання судового рішення.
Представник боржника заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 залишити без змін.

Враховуючи, що представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Частиною четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (частини 4, 5 та 7 статті  331 Господарського процесуального кодексу України).
З правового аналізу наведених норм вбачається, відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочення  виконання рішення суду не повинно шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. ", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочення виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочення виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Отже, питання щодо надання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020р. у справі №910/1180/19 та 03.09.2020р. у справі №905/30/16.

Місцевим господарським судом встановлено, що Акціонерне товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"  є суб`єктом природної монополії та на підставі ліцензії виданої відповідно до постанови НКРЕКП №809 від 19.09.2017р. (зі змінами) та Статуту товариства, здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території Харківської області.
Відповідно, ціни на послуги з розподілу природного газу, які надаються позивачем є державними регульованими, і на процедуру їх встановлення поширюються вимоги законодавства щодо державних регульованих цін.
Органом, уповноваженим на формування цінової політики - встановлення тарифу на розподіл природного газу - є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (статті 1, 3, 17  Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг").

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019р. у справі №826/9826/18 зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, розраховані відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №570/7892, а саме:
- компенсацію вартості ВТВ за 2014-2015 року в розмірі 230385,7тис. грн. без ПДВ,
- компенсацію вартості ВТВ за 2016-2017 роки в розмірі 124048,5тис. грн. без ПДВ,
- вартість газу для потреб виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат на період 2018 року в розмірі 235    335 тис. грн. без ПДВ.

Проте, як вірно зазначено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, станом на час подання відповідної заяви про відстрочення виконання судового рішення, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, залишається непереглянутим  тариф на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічного обґрунтованого для АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", а єдиним джерелом для оплати послуг по розподілу та поставці природного газу є кошти, отримані в якості оплати з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.
Вказані обставини підтверджуються доданими боржником до заяви про відстрочення виконання судового рішення звітами про фінансові результати підприємства станом на 31 грудня 2019 року та станом на станом на 31 грудня 2020 року, з яких вбачається, що 2019 та 2020 роки для боржника закінчились з чистим фінансовим результатом у вигляді збитку.
Проте, відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 15.03.2018р. у справі №910/8153/17 недостатність/відсутність необхідних коштів у відповідача, в тому числі у зв`язку з скрутним фінансовим станом, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення. 

В даному випадку, як вірно зазначено місцевим господарським судом,  винятковими обставинами, які ускладнюють виконання судового рішення, є  бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у незатвердженні (перегляді) тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічного обґрунтованого, що встановлено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019р. у справі №826/9826/18.
Зокрема, судом було встановлено наступне:
"допущена НКРЕКП бездіяльність щодо затвердження (перегляд) тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічно обґрунтованого, не забезпечує позивачу відшкодування його обґрунтованих витрат в частині компенсації витрат природного газу для потреб ВТВ минулих періодів 2014-2018 років.
Вказане призводить до зростання заборгованості позивача перед власником природного газу за договором купівлі-продажу природного газу для потреб ВТВ з незалежних від дій та волі позивача причин".

Крім того, винятковими обставинами, які ускладнюють виконання судового рішення в даному випадку також можуть бути і наслідки, до яких може призвести примусове виконання судового рішення (зокрема арешт, накладений на кошти боржника) для боржника і його споживачів (населення, бюджетних організації тощо), оскільки (боржник), який займає монопольне становище на ринку, самостійно не має права встановлювати тарифи на свої послуги, оскільки вони є державно регульованими, а діючі тарифи, встановлені НКРЕКП, і про що вказує боржник, є збитковими (внаслідок невідповідності обсягів виробництва теплової енергії в затверджених тарифах фактичному виробництву), що і стало основною причиною незадовільного фінансового стану та виникнення різниці в тарифах, яка на сьогодні є ненарахованою та не погашеною, що призводить до накопичення кредиторської заборгованості перед основним постачальником енергоресурсів НАК Нафтогаз України.

Місцевим господарським судом також обґрунтовано зазначено, що незважаючи на те, що заявник (боржник) є господарюючим суб`єктом, основною метою виробничої діяльності якого є розподіл та/або постачання природного газу, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів природним газом,  специфіка його роботи полягає в тому, що основними споживачами послуг з розподілу природного газу є бюджетні підприємства та населення області, які мають постійну значну заборгованість за здійснений розподіл природного газу. 
Таким чином, боржник зобов`язаний здійснювати розподіл та/або постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності Харківської області, і останній позбавлений права відмовити у наданні послуг певним категоріям споживачів, які не своєчасно та не у повному обсязі оплачують надані послуги. 
Зупинення або обмеження діяльності оператора газорозподільної системи вкрай негативно позначиться перш за все на споживачах, в тому числі й тих, які вчасно сплачують за здійснений розподіл природного газу. 

Отже, наведені вище обставини, які об`єктивно не залежать від волі боржника, зокрема, бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у незатвердженні (перегляді) тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічного обґрунтованого підтверджують відсутність, на даний момент, об`єктивної можливості у боржника можливості виконати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021р. у справі № 922/2381/16 та свідчать про значне погіршення фінансового стану підприємства-боржника та реальну загрозу його банкрутства, тобто є винятковим випадком у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що задля дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи при цьому встановлені факти та обставини, наявність доказів підтвердження існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів як боржника, так і стягувача, враховуючи фінансовий стан відповідача, а також інтереси позивача, зокрема, те що відстрочення виконання рішення строком на один рік не може призвести до порушення гарантованих статтею 1 Першого протоколу Конвенції прав позивача на отримання коштів і тим самим захисту майнового права та його інтересу, є правомірним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви відповідача та  відстрочення виконання рішення до 10.03.2022р.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, а також на наявність заборгованості споживачів та збитковість підприємства не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки стаття 129-1 Конституції України передбачає, що обов`язковість виконання судових рішень не залежить від наявності чи відсутності коштів у боржника. 
При цьому, відповідачем не було надано суду належних  та допустимих доказів які в свідчили про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання ним рішення суду, більш того, відповідач веде активну господарську діяльність, про що свідчить рух коштів по єдиному казначейському рахунку, а також участь у тендерних закупівлях на інтернет майданчику prozorro.gov.ua.
Колегія суддів зауважує, що наведені доводи апелянта не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки надання відстрочки виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. 
В даному випадку господарським судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі було наведено відповідні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання постанови на один рік, і в даному випадку не вбачається, що суд використав свої повноваження з порушенням вимог чинного законодавства або з недотриманням балансу інтересів сторін.
При цьому, як було зазначено вище, питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду.
Крім того, апелянт вказує на те, що відстрочення виконання рішення суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою надмірна тривалість виконання остаточного рішення суперечить вимогам пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, колегія суддів зазначає, що наведені твердження заявника спростовуються практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р.  у справі "Чижов проти України" (заява №6962/02) на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції.
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00).
З огляду на зазначене, наведені доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не спростовують обставин щодо правомірного застосування судом статті 331 Господарського процесуального кодексу України, а тому відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Згідно із частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді ухвали господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, ухвала місцевого господарського суду відповідає нормам процесуального права та скасуванню не підлягає.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного  апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 05.04.2021р. у справі №922/2381/16 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  27 вересня 2021р. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження передбачено статтями 287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна