ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/4371/20 пров. № Н-А/857/10911/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №140/4371/20 за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" про застосування заходів реагування, прийнятої в складі колегії суддів: головуючого судді Глушка І.В., суддів Довгої О.І., Матковської З.М. у м. Львові за наслідками апеляційного перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області -
                                                    ВСТАНОВИВ:

23 березня 2020 року позивач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області звернулось в суд з позовом до відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю “Вест Петрол Маркет”, у якому просив застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації автозаправочної станції з вбудованим магазином, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Вишгород,  траса Київ-Вишгород-Десна 19 км, до усунення порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки, зазначених у акті Вишгородського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 31.01.2020 №23.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року – скасовано. Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області задоволено.
Застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" (ЄДРПОУ 42663493) зупинити експлуатацію автозаправочної станції з вбудованим магазином, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Вишгород,  траса Київ-Вишгород-Десна 19 км, до усунення порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки, зазначених у акті Вишгородського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 31.01.2020 №23.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" звернулось до апеляційного суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Вимоги заяви обгрунтовує тим, що неможливість відповідача встановити СРВНСО на АЗС є наслідком недотримання з боку державних органів вимог ДБН В.2.5-76:2014 щодо технічного сполучення даної системи з територіальною автоматизованою системою центрального оповіщення населення. 
В підтвердження наведених обставин заявник покликається на лист-відповідь Головного управління ДСНС у Київській області від 12.04.2021 №5601-3805/1 на адвокатський запит від 05.04.2021 №05/04/21/1 та на лист-відповідь Київської обласної державної адміністрації від 13.04.2021 №01.1-16/641 на адвокатський запит від 05.04.2021 №05/04/21, зі змісту яких слідує, що територіальна автоматизована система централізованого оповіщення населення в Київській області не функціонує належним чином та з нею не може бути сполучена автоматизована система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення. Це свідчить про неможливість забезпечення виконання вимог пункту 5.1.2. ДБН В.2.5-76:2014 “Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення”, а отже неможливість забезпечення належного функціонування автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення.
З огляду на викладене, заявник вважає, що вказана обставина є нововиявленою істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
ГУ ДСНС подало апеляційному суду письмові заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у яких вважає вимоги заявника безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи та вимоги заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.
Задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції у постанові від 09 лиспада 2020 року мотивував тим, що наявність неусунутого відповідачем порушення вимог ч.1 ст.53 КЦЗУ: «на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено» є достатньою підставою для застосування заходів реагування, про які зазначено у позові.
ТзОВ «Вест Петрол Маркет», вказуючи на наявність істотних обставин, що існували на час розгляду справи, які на його думку є нововиявленими, просить переглянути рішення суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року                     № 18-рп/2004 поняття “порушене право”, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття “охоронюваний законом інтерес”. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття “охоронюваний законом інтерес” означає правовий феномен, який:                а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами. 
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
При цьому наведений перелік підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, який визначений у частині другій статті 361 КАС, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина шоста статті 361 КАС).
У розумінні КАС України до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Нововиявлена обставина – це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Тобто, з вищевикладених норм вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
Водночас не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.
Також, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на підставі наказу про проведення планових перевірок від 24 грудня 2019 року №1400, посвідчення на перевірку від 24 грудня 2019 року №10890 проведено планову перевірку ТзОВ “Вест Петрол Маркет” щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки на об`єкті - автозаправна станція, що розташована за адресою: Київська обл., м. Вишгород, траса Київ-Вишгород-Десна 19 км.
Перевіркою встановлені порушення відповідачем вимог  Кодексу цивільного захисту України (далі -   КЦЗУ), Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №252/26697 (далі - ППБУ).
В розумінні пункту 25 частини 1  статті 2 КЦЗУ небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров`ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків.
Як вбачається зі змісту підпункту 4.3.7 пункту 4.3 ДСТУ 2272-06 “Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять”, небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опечення, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.
Відповідно до вимог пункту 33 частини 1 статті 2 КЦЗУ пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
З аналізу наведених вище правових норм, можна дійти висновку про те, що законодавець відносить пожежі до надзвичайних ситуацій та пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню. Тобто, загроза життю та здоров`ю людей виникає не лише при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що безпосередньо можуть до неї призвести, але й за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від шкідливого впливу небезпечних чинників при вже виниклій пожежі або які підвищують ризик розвитку пожеж.
Разом з тим, вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил пожежної безпеки необхідно оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №809/443/16, від 19 травня 2020 року у справі №420/5156/18.
Так, відповідачем здійснювались заходи щодо усунення порушень законодавства у сфері пожежної безпеки. Однак, згідно доводів скаржника, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції неусуненими є порушення: 
-п.22 Розділу ІІ ППБУ, п.1.1 Глави І Розділу ІІІ ППБУ: не дотримано мінімальної відстані від резервуарів СВГ до заправної колонки СВГ (відповідно до п.11.150, таблиця 23, ДБН В.2.5-20:2018;
-п.1.2 Глави І Розділу V ППБУ: приміщення АЗК не обладнані автоматичною системою пожежогасіння (відповідно п.5.1, Додаток А. Таблиця А.1 пункт 12.6 ДБН В.2.5-56:2014 “Системи протипожежного захисту”);
-ч.1 ст.53 КЦЗУ: на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, з урахуванням доводів заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів виходить з наступного.
У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/6365/17 Верховний Суд, крім іншого відмітив, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судом доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі спори розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.
При цьому, при обранні заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи закладу, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, дійсно, перевіряючи обгрунтованість позовних вимог відповідного органу ДСНС України про застосування заходів реагування, суд має перевірити: 1) відповідність виявлених порушень з вимогами законодавства, що регулюють дані правовідносини; 2) встановити обсяг та «вагу» зазначених в акті перевірки порушень на предмет існування реальної загрози життю та здоров`ю людей (працівників, відвідувачів);                3) оцінити зібрані під час розгляду спору по суті докази від усіх сторін на предмет здійснення суб`єктом господарювання заходів по усуненню порушень, виявлених під час перевірочного заходу (вжиття заходів по ініціюванню проведення позапланової перевірки, часткове/повне усунення виявлених порушень, пріоритет усунення реальних загроз над «паперовими порушеннями» тощо); 4) надати оцінку спірним правовідносинам щодо наявності/відсутності підстав для застосування заходів реагування.
Щодо покликань скаржника на те, що фіксування в акті перевірки порушень вимог законодавства у сфері техногенної та протипожежної безпеки є підставою для застосування судом заходів реагування, колегія суддів звертає увагу на те, що в разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.
В протилежному випадку (якщо би виключно акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки свідчив про виконання чи невиконання відповідачем вимог правил, інструкцій, ДБН тощо) функція суду була би нівельована, оскільки останній не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки своїм рішенням.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №826/19328/16.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що застосування заходів реагування спрямовано не як санкція для відповідача, а є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю і здоров`ю людей; забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, які працюють та перебувають у будівлі АЗС, від будь-якого ризику настання небезпечних чинників, а захід реагування має тимчасовий та спонукаючий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення виявлених порушень.
У свою чергу, відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, небезпечним чинником є складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.
Проте, слід врахувати, що при вирішенні питання про наявність підстав для застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення та заборони експлуатації приміщень, слід також виходити з об`єктивної можливості усунення виявлених порушень.
Згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка додержання ст.1 Першого протоколу спирається на справедливу рівновагу (баланс) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, й інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення в справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції).
Однак цей баланс не варто розуміти як необхідність обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі. Зазначений критерій означає, що повинно бути розумне співвідношення (іншими словами - обґрунтована пропорційність) між метою, якої передбачається досягти, та засобами, що для цього використовуються. Справедливого балансу не буде дотримано, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення в справі Трегубенко проти України).
Тобто порушення ст.1 Першого протоколу становить не саме по собі ущемлення прав особи, а наявний істотний дисбаланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном (рішення від 23.01.2014р. в справі East/West Alliance Limited проти України).
У пошуках справедливої рівноваги Європейський суд з прав людини враховує велику кількість різноманітних чинників. Але й у цих питаннях (як і в питаннях наявності суспільного інтересу) також визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги позивача необхідність вжиття до відповідача заходів реагування зумовлена наявністю неусунутих порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки, зафіксованих актом Вишгородського районного відділу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській областівід 31.03.2020 №23, складеному за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері техногенної і пожежної безпеки. Зокрема наголошує на наявності неусунутого відповідачем порушення №3, зафіксованого Вишгородським районним відділом ГУ ДСНС України у Київській області актом позапланової перевірки від 27.07.2020 №103 (відсутність автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та системи оповіщення).
На підтвердження доводів заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення відповідачем надано:
- адвокатський запит, адресований Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 05.04.2021 №05/04/21/1, у якому поставлено питання: «1) Чи створена та чи функціонує в Київській області територіальна автоматизована система цетралізованого оповіщення населення?», «2) Чи є можливість технічного сполучення та чи технічно сполучені з даною територіальної автоматизованою системою централізованого оповіщення населення будь-які автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, встановлені на об`єктах підвищеної небезпеки?»;
-лист-відповідь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 12.04.2021 №5601-3805/1, зі змісту якого слідує, що Київською обласною Державною адміністрацією здійснюються заходи щодо реконтрукції  (модернізації) існуючої автоматизованої системи централізовного оповіщення області. Також запитувачу роз`яснено необхідність звернення до Київської обласної державної інсформації з приводу технічних характеристик реконструйованої (модернізованої) територіальної автоматизованої системи централізованого оповіщення населення та сполучення з нею будь-яких автоматизованх систем;
-адвокатський запит, адресований Київській обласній державній адміністрації від 05.04.2021 №05/04/21, зміст якого аналогічний запиту, адресованому Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 05.04.2021 №05/04/21/1;
-лист-відповідь Департаменту цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації (ДЦЗО ВПО Київської ОДА) від 13.04.2021 №01.1-16/641, у якому на порушені у запиті питання повідомлено, що в Київській області створена та функціонує територіальна автоматизована  система централізованого оповіщення, проте на даний час фізично та морально застаріла. У зв`язку з цим Київська обласна державна адміністрація протягом 2019-2021 років здійснює заходи щодо реконструкції (модернізаці) ТАСЦО з придбанням сучасного обладнання та встановленням його на об`єктах інфраструктури області. В перспективі функціонування ТАСЦО області передбачає під`єднання до неї місцевих автоматизованих систем централізованого оповіщення, а також об`єктових (при необхідності) за умови технічної сумісності апаратури ТАСЦО та апаратури об`єкту підключення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями частини першої статті 53 Кодексу цивільного захисту України визначено, що на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.
Вимоги до проектування та монтування автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення визначено                           ДБН В.2.5-76:2014.
Водночас норма статті 53 Кодексу цивільного захисту України зобов`язує встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення тільки на об`єктах підвищеної небезпеки.
Отже, відповідно до положень статті 53 Кодексу цивільного захисту України АЗС ТОВ “Вест Петрол Маркет” (об`єкти підвищеної небезпеки) при проектуванні та монтуванні автоматизованих систем на об`єктах підвищеної небезпеки мають застосовуватися вимоги ДБН В.2.5-76:2014. Тобто, згідно норм Закону відповідач має обов`язок встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення незалежно від наявності у позивача можливості забезпечувати прийом сигналу з ПЦС від СРВНСО для реагування в разі виявлення загрози чи виникнення надзвичайної ситуації.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 №826/1024/18, від 26 червня 2018 року № 823/589/16, 19 листопада 2019 року № 580/31/19.
Крім того, відповідач не заперечує, що на АЗК за адресою: Київська область, м.Вишгород, траса Київ-Вишгород-Десна 19 км СРВНСО не встановлено, тобто вимоги наведеної законодавчої норми відповідачем не виконані.
Разом з тим, наданими заявником доказами підтверджено відсутність фактичної можливості усунення порушення, вказаного в описі виявлених порушень акту від 31.01.2020 №23 (на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено), оскільки державними органами не створено умов щодо технічної можливості виконання відповідачем вимог ДБН В.2.5-76:2014.
При цьому вищевказані обставини є нововиявленими, не були встановлені судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, оскільки про такі обставини він дізнався з отриманих на адвокатські запити його представника доказів та інформаційних листів, які отримав після набрання судовим рішенням законної сили.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що заявником доведено існування нововиявленої обставини, яка є підставою для скасування постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №140/4371/20 та прийняття нової про відмову у задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд також виходить з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №140/4371/20 задовольнити. 
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №140/4371/20 – скасувати та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №140/4371/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний