ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2021 р.                                                                  Справа №914/1945/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                      Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                          Зварич О.В.                                                                                                                        Кравчук Н.М.
секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства “Бродитеплоенерго”, №20 від 27.01.2020 (вх. № 01-05/423/20 від 29.01.2020),
на рішення Господарського суду Львівської області від 09.01.2020 (суддя Юркевич М.В. повний текст складено 16.01.2020) 
у справі № 914/1945/19
за позовом: Акціонерного товариства “Укртрансгаз”, м.Київ
до відповідача: Комунального підприємства “Бродитеплоенерго”, м. Броди, Львівська область
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерного товариства “Національна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ
про повернення безпідставно набутого природного газу в обсязі 1 284     453 тис. куб. м.

За участю представників:
Від позивача – Мельник О.С.
Від відповідача – Слобода С.Г.
Від третьої особи – Білик І.М.

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року  Акціонерне товариство  «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом  про повернення   безпідставно набутого природного газу в обсязі 1 284     453 тис. куб. м.
Звертаючись до суду з позовом АТ «Укртрансгаз» зазначає про те, що у січні, листопаді та грудні 2017 року  Комунальне підприємство «БРОДИТЕПЛОЕНЕРГО» безпідставно набуло з газотранспортної системи 1    284    453 тис.куб.м природного газу, власником якого  є АТ «Укртрансгаз».
Так, позивач зазначає, що  для відбору відповідачем у січні, листопаді та грудні 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є  АТ «Укртрансгаз», через газорозподільну систему, оператором якої є  ПАТ «Львівгаз», КП «Бродитеплоенерго» (відповідач) повинне було мати постачальника  відповідних обсягів природнього газу, а за  його відсутності  відповідач не мав  підстав здійснювати  відбір природнього газу та повинен був  самостійно припинити власне газопостачання  як це передбачено абз.2 п.3 глави 5 розділу VІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого  постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання  у сфері енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15 №2493, та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.15 №2496.
Однак, як вказано позивачем,  незважаючи  на відсутність у нього  постачальника природного газу та будь – яких підстав для  його відбору  з газопостачальної системи, безпідставно та  без оформлення будь – яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 1    284    453 тис. куб м. природнього газу, що підтверджується звітами ПАТ «Львівгаз»  про фактичні  обсяги розподілу природнього газу по постачальниках за січень, листопад та грудень 2017 року.
З огляду на наведене, позивач вважає, що оскільки відповідачу у січні, листопаді та грудні 2017 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 1    284    453 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів  природного газу позивача, що були придбані  останнім за результатами проведення  публічних закупівель та подані  до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.
Вказані обставини стали підставою для звернення АТ «Укртрансгаз» до суду з даним позовом.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.01.2020 року у справі №914/1945/19 (суддя Юркевич М.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено частково. Стягнуто  з Комунального підприємства  «Бродитеплоенерго на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 8    583    408,55 грн. вартості  безпідставно набутого майна та 128    751,13 грн. судового збору  пропорційно до задоволених позовних вимог. В задоволені позовної вимоги  про повернення безпідставно набутого природного газу в обсязі 1    284    453 тис. куб. м. відмовлено.
Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, згідно умов договорів на постачання природного газу, які укладено між  відповідачем та третьою особою, та долучені до матеріалів справи, приймання – передача природного газу, переданого постачальником  споживачеві у відповідному місяці поставки, оформляється актом прийому – передачі газу (п.3.7 договорів). Проте, АТ НАК «Нафтогаз Україна», листом від 16.02.17 повернув КП «Бродитеплоенерго» без погодження та підпису акти приймання передачі природного газу за  січень 2017 року у зв`язку з  порушенням  відповідачем п.17  постанови КМУ від 01.01.15 №758. Також, у зв`язку з порушенням відповідачем п.12 постанови КМУ від 22.03.17, відповідачу не були підтверджені  планові обсяги (номінації) природного газу  за листопад та грудень 2017 року.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд зазначив, що саме лише покликання  відповідача на укладені з третьою особою  договори  постачання природного газу не є достатньою  підставою  виконання такого договору та виникнення у відповідача права власності на спірний газ, оскільки в даному випадку для визнання  відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення на підставі саме умов та на виконання  відповідного договору. 
Також, суд першої інстанції вважав безпідставними доводи відповідача стосовно неправомірності дій третьої особи щодо непідписання актів прийому – передачі  природного газу, оскільки  питання правомірності чи неправомірності  дій (бездіяльності) НАК «Нафтогаз України» та правових наслідків таких дій може бути предметом окремого позову. При цьому, місцевий господарський суд покликався на  постанову  Верховного Суду України  від 22.03.18 у справі №904/2092/17 та об`єднаної палати Верховного Суду у постанові  від 22.06.18 у вищевказаній справі. 
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Господарського сауду Львівської області  від 09.01.20 у справі 3914/1945/19 (суддя Юркевич М.В.) в частині , якою призначено стягнути з Комунального підприємства «Бродитеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 8    583    408,55 грн. вартості безпідставно набутого майна та 28    751,13 грн. судового збору пропорційно задоволених позовних вимог. Прийняти в цій частині  нове рішення, яким у задоволені позовних вимог АТ «Укртрансгаз» відмовити.
В обгрунтування поданої апеляційної скарги, відповідач покликається на те, що місцевим господарським судом не з`ясовано всіх обставин справи,  не застосовано всього спектру норм матеріального права котрі регулюють дані правовідносини та  встановлюють обов`язок, а не право надання ПАТ  НАК «Нафтогаз України» споживачам номінацій на виконання договорів постачання природного газу ще до початку  опалювального сезону.
Вказані твердження апелянт обгрунтовує тим, що  на виконання договору  транспортування природного газу № 16041000010 від 01.04.16 укладеного між  КП «Бродитеплоенерго»  та АТ «Укртрансгаз» підписано та профінансовано наступні акти  надання послуг з транспортування природнього газу магістральними трубопроводами:
№01-17-1604000010 від 310117 за січень 2017 року в обсязі 562,873 тис м. куб. на суму 16    616,02 грн.
№11-17-1604000010 від 30,11,17 за листопад 2017 року в обсязі 383,519 тис. м. куб. на суму 11    321,48 грн.
№12-17-1604000010 від 31.12.17 за грудень 2017 року  в обсязі 338,061 тис. м. куб. на суму 9    979,56 грн.
Крім того, апелянтом зазначено, що  між КП «Бродитеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено ряд договорів на постачання природного газу за якими і здійснювалося постачання газу у спірні періоди, при цьому вказані договори не оскаржені, а отже наявна презумпція правомірності правочину.
Скаржник, звертає увагу також на те, що в рішенні місцевого господарського суду міститься посилання на положення глави 8 розділу ХІ кодексу ГТС, проте, як зазначає апелянт, в даному нормативно – правовому акті відсутня така глава, а сам розділ закінчується  Главою 7. Щодо посилання суду першої інстанції на главу  5 розділу VІ Кодексу ГРМ, то апелянт вважає, що така регулює відносини оператора  газорозподільної мережі та замовника  послуг розподілу природного газу, а тому регулюють відносини зовсім іншого суб`єктного складу, а тому посилання  суду на зазначену вище норму є необгрунтованим.
Окрім іншого, апелянт вказує на те, що факт належності відібраного КП «Бродитеплоенерго» природного газу за січень 2017 року в об`ємі 562,873 тис. куб.м. безпосередньо комунальному  підприємству «Бродитеплоенерго» встановлений судовим рішенням у справі № 914/341/17 від 06.12.17, яке має преюдиційне значення для розгляду даної справи, оскільки  газ, спожитий у січні 2017 року, як у спірному періоді входив до предмету доказування у даній справі.
Також, скаржник вважає безпідставним застосування  судом ст.1212 ЦК України враховуючи  постанову Верховного Суду  від 20.12.18 у справі №920/169/18, в якій зазначено, що  наявність певної правової підстави для набуття  особою майна  виключає можливість застосування  до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана  підстава продовжує існувати.
24 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу поданий АТ «НАК «Нафтогаз України» в якій зазначено про законність та обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у зв`язку з чим третя особа просить залишити оскаржене рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу третьою особою зазначено, що  АТ «НАК «Нафтогаз України» не постачало природній газ відповідачу у листопаді, грудні та січні 2017 року. Також, у  поданому відзиві третя особа вказує на те, що  обов`язковою умовою  поставки природного газу споживачу є наявність  укладеного  з постачальником договору  та виділення номінацій, а  споживання  газу поза межами дії договору є грубим порушенням  вимог чинного законодавства. При цьому сама лише наявність укладеного договору між сторонами  не є достатньою підставою для  віднесення до договірних будь – яких  правовідносин (постанова Верховного Суду  від 20.12.18 у справі №920/169/18).
16 березня 2020 року до Західного апеляційного господарського суду від  позивача  надійшли пояснення на апеляційну скаргу в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суд Львівської області від 09.01.20 у справі № 914/1945/19 - без змін як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема,  позивач зазначає, що лише  наявність укладеного  договору не може свідчити про здійснення такої поставки природного газу споживачу, оскільки доказом який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт прийому – передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.
При цьому, позивач вважає, факт наявності у НАК «Нафтогаз України» договорів з споживачами – виробниками теплової енергії не має жодного значення з точки зору доведення факту здійснення поставки газу, оскільки обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.
Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1945/19 розподілено до розгляду головуючому судді Дубник О.П. Введено до складу судової колегії суддів Зварич О.В. та Хабіб М.І.
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  за апеляційною Комунального підприємства “Бродитеплоенерго”  №20 від 27.01.2020р. (вх. № 01-05/423/20 від 29.01.2020р.) на рішення Господарського суду Львівської області від 09.01.2020р.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від  25.02.2020 розгляд справи призначено на 18.03.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду  від 18.03.20 розгляд справи відкладено в межах розумного строку з  врахуванням рішення Ради суддів України №19 від 17.03.2020, розпорядження голови Західного апеляційного господарського суду від 16 березня 2020 року №06-41/01  з метою попередження розповсюдження коронавірусної інфекції (COVID-19) та дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 розгляд справи призначено на 20.05.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 розгляд справи відкладено на 24.06.2020. Ухвалою суд від 22.06.2020 призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 розгляд справи відкладено на 09.09.2020. Ухвалою суду від 03.09.2020 призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
Розпорядженням керівника апарату суду № 303  від 03.09.2020  призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду апеляційної скарги у даній справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді – члена колегії Зварич О.В. до складу судової колегії введено суддю Бонк Т.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2020.
Розпорядженням керівника апарату суду № 454  від 09.11.2020 призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду апеляційної скарги у даній справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 у зв`язку із звільненням з посади судді – члена колегії Зварич Хабіб М.І. до складу судової колегії введено суддю Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 судове засідання призначено на 09.12.2020. Ухвалою суду від 09.12.2020 розгляд справи відкладено на 27.01.2021, проведення судового засідання призначено в режимі відоконференції відповідно до ухвали суду від 22.01.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 розгляд справи призначено на 24.03.2021, оскільки суддя Дубник О.П з 01.03.2021 по 05.03.2021 включно, прийматиме участь у підготовці суддів апеляційних господарських судів.
Розпорядженням керівника апарату суду № 247  від 07.04.2021 призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду апеляційної скарги у даній справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2021 у зв`язку із смертю головуючого судді Дубник О.П. до складу судової колегії введено суддю Кордюк Г.Т.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2021  справу №914/1945/19 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Кордюк Г.Т, суддів Бонк Т.Б., Зварич О.В. Розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2021. Призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції відповідно до ухвали суду від 20.05.2021.
Ухвалою суду від 26.05.2021 у судовому засіданні оголошено перервув розгляді справи до 30.06.2021.
Розпорядженням керівника апарату суду № 422  від 30.06.2021. призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду апеляційної скарги у даній справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді – члена колегії Бонк Т.Б. до складу судової колегії введено суддю Кравчук Н.М.
Представники сторін та третьої особи забезпечили участь уповноважених представників.
Представники учасників судового процесу в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення, викладені у поданих суду документах.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що для відбору відповідачем у січні, листопаді та грудні 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ “Львівгаз”, відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз.2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2493, та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2496.
Однак, як вважає позивач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір у січні 2017 року  562,873 тис. куб. м., у листопаді 2017 року 383,519 тис куб м. природного газу, а  в грудні 2017 року в обсязі 338,061 тис.  куб м. природного газу.
В матеріалах справи міститься договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1604000010 від 01.04.16 (Т.1, а.с.127-128) укладений між  АТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та  КП «Бродитеплоенерго» (замовник).
Відповідно до п.1.1 та п.2.6 договору, АТ «Укртрансгаз» зобов`язується надавати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання передачі газу в магістральні трубопроводи  до пунктів призначення – газорозподільних станцій          , а замовник  зобов`язується внести оплату за надані послуги з транспортування  природного газу магістральними трубопроводами  в розмірі  та порядку, передбаченому цим договором. Транспортування  підтвердженого обсягу газу протягом місяця здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з середньодобової норми, визначається шляхом ділення місячного  підтвердженого  обсягу газу на кількість днів протягом місяця.
На виконання вищевказаного договору між АТ «Укртрансгаз» та КП «Бродитеплоенерго» підписано акти надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами:
№01-17-1604000010 від 31.01.17 за січень 2017 року в обсязі 562,873 тис м. куб. на суму 16    616,02 грн.  (Т.1, а.с.142).
№11-17-1604000010 від 30.11.17 за листопад 2017 року в обсязі 383,519 тис. м. куб. на суму 11    321,48 грн. (Т.1, а.с.142).
№12-17-1604000010 від 31.12.17 за грудень 2017 року  в обсязі 338,061 тис. м. куб. на суму 9    979,56 грн. (Т.1, а.с.143).
Крім того в матеріалах справи містяться  платіжні доручення, якими підтверджено  здійснення оплати  за надані послуги  з транспортування  природного газу за вказані періоди (Т.1, а.с.144-146).
Також в матеріалах справи містяться договори  укладені  між  КП «Бродитеплоенерго» (споживач) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) постачання природного газу  (Т.1, а.с.92-126) .
Згідно вказаних договорів, а саме:
Відповідно договору №5135/1617 – ТЕ – 21 від 30.09.16 постачальник передає споживачу з 01.10.16 по 31.03.17 природний газ обсягом до 2250,0 тис. куб. м.
Відповідно до договору №5242/1617 – БО – 21 від 27.10.16 постачальник передає споживачу з 01.10.16 по 31.03.17 природнипй газ обсягом до 1900,0 тис. куб м.
Відповідно до договору №5325/1617-КП-21 від 20.01.17 постачальник передає споживачу з 01.01.17 по 31.03.18 природний газ обсягом до 75.0 тис.куб.м.
Відповідно до договру №6312/1718 - -ТЕ – 21 від 24.10.17 постачальник передає  споживачу з 01.10.17 по 31.03.18  природний газ  орієнтовним обсягом до 2100,0 тис. куб.м.
Відповідно до  договору №6313/1718 -  БО – 21 від 24.10.17 постачальник передає споживачу  з 01.10.17 по 31.10.18 природний газ  орієнтовним обсягом  до 1800, 0 тис. куб. м.
Відповідно до договору №6314/1718-КП – 21 від 24.10.17 постачальник передає  споживачу з 01.10.17 по 31.03.18 природний газ орієнтовним обсягом до125,0 тис. куб.м.
Відповідно до договору №6315/1718-РО – 21 від 24.10.17 постачальник  передає споживачу з 01.10.17 по 31.03.18 природний газ орієнтовним обсягом до 110,0 тис.куб.м.
Згідно з п.3.7 Договорів, приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві  у відповідному місяці постачання, оформляється актом  приймання – передачі. Обсяг використаного природного газу споживачем у відповідному  місці постачання  встановлюється шляхом  складання добових  обсягів, визначених на підставі комерційного вузла/вузлів природного газу.
Пунктом 3.8 договорів передбачено, що споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання  природного газу,  постачальнику, зокрема підписані та скріплені печаткою споживача два примірника акта приймання – передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використання природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
Пунктом 3.9 договорів постачання передбачено, що  постачальник  не пізніше  десятого числа місяця, наступного за місяцем  постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання – передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання – передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання.
В матеріалах  справи містяться акт приймання – передачі природного газу (Т.1, а.с.131-132,135-136,139-140), відповідно до яких  постачальник передав, а споживач прийняв природний газ за вказаними вище договорами.
Листом від 16.02.2017р. вих. №26-1634/1.2-17 третьою особою повернуто відповідачу без підпису Акти приймання-передачі природного газу за січень 2017р.  на загальний обсяг  562,873 тис куб.м у зв`язку із невиконанням умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.2015р. №758 (Т.1. а.с.133).
Листом від 14.12.2017р. вих. №26-10077/1.2-17 третьою особою повернуто відповідачу без підпису Акти приймання-передачі природного газу за листопад 2017р.  на загальний обсяг  383,519 тис куб.м у зв`язку із невиконанням умов пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.17 №187 (Т.1, а.с.137).
Листом від 22.01.2018р. вих. №26-302/1.2-18 третьою особою повернуто відповідачу без підпису Акти приймання-передачі природного газу за грудень 2017р. на загальний обсяг  338,061 тис куб.м у зв`язку із невиконанням умов пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.17 №187 (Т.1, а.с.141).
Відповідно до ч.ч.1, 2  ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній в межах доводів та  вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне: Згідно ч.ч.1,2 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання; до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).
Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Правові засади функціонування в Україні ринку природного газу визначені Законом України “Про ринок природного газу”.
Нормою ст.3 Закону України “Про ринок природного газу” визначено принципи, за якими функціонує ринок природного газу на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, зокрема: забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема, шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу; вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені; вільного вибору постачальника природного газу; невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України “Про ринок природного газу” з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів (ч.2 ст.13 Закону України “Про ринок природного газу”).
Пунктом 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за №1382/27827 (надалі Правила), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 9 розділу II Правил постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 10 розділу II Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.
Пунктом 13 розділу II Правил встановлено, що постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.
Відповідно до пункту 14 розділу II Правил за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.07.2009р. №338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.07.2009р. за №703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт оператора ГРМ/ГТС.
Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2493, у пункті 5 глави 1 розділу І визначає такі терміни:
небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;
місячна номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності);
несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;
підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника;
алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу ХІІ      цього Кодексу;
балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;
комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації;
фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.
У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи (п.10 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС).
05.10.2016р. Кабінет Міністрів України розпорядженням №742-р “Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року” передбачив, що для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню публічному акціонерному товариству “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016р. №357 “Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії” та з дотриманням принципу недискримінації.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як регулятор листом від 18.07.2018р. №6367/16.3.2/7-18 роз`яснила, що у разі, якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, між відповідачем (споживачем) та третьою особою (Постачальником) укладено Договори про постачання природного газу, у тому числі і на спірний період (січень,листопад, грудень 2017 року).
При цьому, в силу укладених між відповідачем та третьою особою договорів та згадуваних вище Положення та Розпорядження Кабінету Міністрів України ПАТ “НАК “Нафтогаз України” зобов`язане було до початку опалювального сезону 2016/17 року виділити  КП «Бродитеплокомуненерго» номінації відповідно до укладених договорів і поставляти йому природний газ, зокрема в січні, листопаді та грудні 2017р. Однак ПАТ “НАК “Нафтогаз України” зобов`язання щодо виділення Відповідачу відповідних номінацій не виконало.
З врахуванням наведеного суд дійшов висновків, що споживання Відповідачем у січні, листопаді та грудні 2017р. природного газу для виробництва теплової енергії відбулося не безпідставно, а на підставі укладених між Відповідачем та Третьою особою Договорів постачання природного газу   №5135/1617 – ТЕ – 21 від 30.09.16 , №5242/1617-БО-21 від 27.10.16, №6312/1718 – ТЕ – 21 від 24.10.17 в межах передбачених цими Договорами обсягів постачання та з дотриманням вимог чинного законодавства.
При цьому, суд зазначає, що факт споживання Відповідачем природного газу без виділення йому Третьою особою відповідних номінацій на природний газ є наслідком порушення ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” своїх зобов`язань щодо виділення таких номінацій, передбачених Положенням, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016р. №742-р та умовами укладених між Відповідачем та Третьою особою договорів постачання природного газу.
Відтак, у даному випадку Постачальником спожитого Відповідачем у січні, листопаді та грудні 2017 року природного газу у загальній кількості необхідно вважати ПАТ “НАК “Нафтогаз України” незалежно від того, що останнім не підписано з Відповідачем Акти приймання-передачі природного газу за спірний період, а відтак, зазначене спірне споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу. 
Покликання позивача на відсутність підписаних актів прийому передачі природного газу на виконання укладених договорів за січень, листопад та грудень 2017 року, як на обставину несанкціонованого  відбору газу, є довільним тлумаченням Кодексу газотранспортної системи, оскільки положення пункту 5 глави 1 розділу І цього Кодексу надано визначення поняття несанкціонованого відбору природного газу, яке не ґрунтується на наявності чи відсутності у споживача актів приймання передачі природного газу.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність актів приймання – передачі природного газу за наявності договорів на його поставку не може свідчити про невиконання позивачем обов`язку поставки цього газу за спірний період, оскільки видача номінацій теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, і поставка природного газу виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам є обов`язком  АТ НАК «Нафтогаз України», а не його правом.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що виникнення  у позивача небалансу обсягів природного газу за спірний період відбулося саме внаслідок дій ПАТ  НАК «Нафтогаз України» щодо ненадання відповідачу номінацій на плановий обсяг газу на цей період. Проте, вказана обставина не звільняє ПАТ НАК «Нафтогаз України» від обов`язку постачати природний газ відповідачу, як споживачу за укладеними  між ними договорами про постачання природного газу. При цьому, планові обсяги постачання природного газу були визначені сторонами  в договорі, а отже дії підприємства теплових мереж не можуть бути кваліфіковані  як несанкціонований відбір природного газу. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду  у справі №912/2601/19 від 24.02.21.
Згідно ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення  породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
У даній справі  судом встановлено, що планові обсяги постачання/ транспортування природного газу для відповідача були визначені сторонами в договорах з ПАТ НАК «Нафтогаз України», що не заперечується сторонами, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що відповідач здійснював відбір природного газу позивача за відсутності на це правових підстав (постанова ВС у справі №912/2601/19 від 24.02.21). Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що сама лише наявність укладеного договору між сторонами  не є достатньою підставою  для віднесення  до договірних  будь – яких відносин, що виникають між особами, оскільки судом встановлено  визнання відповідних зобов`язань між відповідачем та третьою особою  і встановлено факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.
Таким чином,  враховуючи встановлені судом обставини справи щодо  визначення сторонами  у відповідних договорах планових обсягів постачання /транспортування  природного газу для відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених  статтями 1212-1213 ЦК України підстав кваліфікувати спірні правовідносини як такі, що виникли з безпідставного набуття або збереження майна позивача відповідачем. 
З врахуванням наведеного суд дійшов висновків про те, що покладені Позивачем в основу заявлених позовних вимог доводи про безпідставне набуття Відповідачем в січні,листопаді та грудні 2017 року природного газу Позивача не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.
З огляду на  все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про задоволення позову у даній справі, а тому рішення Господарського суду Львівської області  від 09.01.2020 р. у справі №914/1945/19 підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до  ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 ст.126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Скаржником, подано до суду апеляційної інстанції клопотання про включення до судових витрат, які сторона понесла у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції , витрат на професійну  правничу допомогу адвоката. 
Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.124 ГПК України).
Відповідно до ч.3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Як вбачається із заяви відповідача від 04.08.2020 № 163 (а.с. 71 Т.4), відповідач не подав клопотання про відшкодування витрат на професійно правничу допомогу разом із апеляційною скаргою, оскільки на час її подання акт виконаних робіт був відсутній і стороні не було відомо про розмір таких витрат, які вона очікує понести, а тому просить поновити строк щодо заявленого клопотання та відшкодувати витрати на професійно правничу допомогу.
          Оскільки відмова у відшкодуванні витрат в разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, відповідно до ч.2 ст.124 ГПК України є правом суду , тому суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання позивача № 163 від 04.08.2020  підлягає частковому задоволеннню, а клопотання №183 від 22.006.2021 (а.с. 226 Т.4) повністю, виходячи з наступного: 
          Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України рзмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17 вказано на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим. 
Як вбачається з матеріалів справи, скаржником подано до суду до судових дебатів акти приймання - передачі виконаних робіт від 04.08.2020 та від 22.06.2021 ( том. 4, а.с.74,229).
Матеріалами справи підтверджено, що судове засідання 24.06.2020, за участь у якому адвоката апелянт просить стягнути судові витрати, не відбулося, а тому заявлена до стягнення сума в цій частині є необґрунтованою.
З акта приймання – передачі виконаних робіт №01/08/2020 від 04.08.2020 апелянт просить  стягнути  2    100, 00 грн. витрат на правову допомогу у зв`язку з пошуком та аналізом судової практики з питань застосування  законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва  інтересів клієнта у судових  засіданнях. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що вказані дії могли та мали бути вчиненні стороною при представництві інтересів  відповідача в суді першої інстанції. З огляду на наведене в цій частині судових витрат слід відмовити за необґрунтованістю.
Необгрунтована сума витрат відповідача -1050 грн  підготовка клопотань по справі  оскільки відповідачем не подано клопотання, крім клопотання № 163 від 04.08.2020.
З огляду на наведене, відповідно до ст.129 ГПК України, підлягає стягнення з позивача на користь відповідача 193    126,70 грн. судового збору за перегляд рішення суду в апеляційному порядку та 19    050 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В стягнення решти  суми витрат на правничу допомогу слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 269, 270,  275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Бродитеплоенерго” задоволити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 09.01.2020 у справі №914/1945/19 скасувати  в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства “Укртрансгаз” та стягнення з Комунального підприємства “Бродитеплоенерго” на користь Акціонерного товариства “Укртрансгаз” 8    583    408,55 грн. вартості безпідставно набутого майна та 128    751, 13 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Укртрансгаз” про стягнення з Комунального підприємства “Бродитеплоенерго”  8    583    408,55 грн. вартості безпідставно набутого майна відмовити. Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову покласти на Акціонерне товариство “Укртрансгаз”.
4. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 09.01.2020 у справі №914/1945/19 залишити без змін.
5. Стягнути з Акціонерного товариства “Укртрансгаз” (01021, м. Київ, Козловський узвіз, 9/1, код ЄДРПОУ 30019801) на користь Комунального підприємства “Бродитеплоенерго” (80600, Львівська область, Бродівський район, м. Броди, вул. Гончарська, 3А, код ЄДРПОУ 05445639) 193    126,70 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 19 050 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
6. У стягненні з Акціонерного товариства “Укртрансгаз”  на користь Комунального підприємства “Бродитеплоенерго” 4    650 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
7. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.
8. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Порядок і строки оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Зварич О.В.

Суддя                                                                                          Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.07.2021