ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 вересня 2021 року                                                                              
м. Київ
                                                           
справа №750/14222/18
провадження №51-665км21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                        ОСОБА_1 ,
судді:                                                ОСОБА_2 , 
                                                                       ОСОБА_3 , 
 
секретар судового засідання                 ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор                                                     ОСОБА_5 ,
захисник                                                      ОСОБА_6 , 
засуджений                                                 ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270010007322, стосовно 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Конотопі Сумської області та мешкає в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючисьна істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі – Суду) про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження.
Свої доводи захисник мотивує тим, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не надано оцінку показанням засудженого з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не оцінено в сукупності з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку.
Також зазначає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 94, 370, 374Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). 
Крім того, стверджує, що суд апеляційної інстанції всупереч положенням ст. 419 КПК України не надав належної оцінки апеляційним вимогам захисника, зокрема щодо порушення вимог кримінального процесуального закону під час притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не навів в ухвалі достатніх доводів на їх спростування, залишив поза увагою протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 18 вересня 2018 року.
Вказує, що апеляційним судом не враховано висновку додаткової судово-медичної експертизи №1099 від 06 грудня 2018 року, згідно з яким тілесні ушкодження в потерпілого у вигляді колото-різаного поранення могли утворитись під час його боротьби з нападником та падіння обох на землю, про що вказував засуджений ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту від 12 листопада 2018 року.
Вважає, що протоколом огляду речей та документів від 18 вересня 2018 року зафіксовано тільки перебування ОСОБА_7 та потерпілого в торговельному залі вказаного магазину, однак не відображено, що на момент залишення магазину в засудженого в руках були деякі речі, в тому числі ніж.
Зазначає, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , надані ними в порядку ст.225 КПК України, відрізняються між собою щодо суттєвих деталей розвитку події, яка відбувалася між засудженим та потерпілим, а показання свідка ОСОБА_9 щодо наявності в руках засудженого ножа чи іншого колючого предмета є сумнівними.
Крім того, стверджує, що показання вказаних свідків спростовуються свідченнями безпосереднього очевидця події - свідка ОСОБА_8 , які узгоджуються з показаннями самого засудженого та іншим дослідженими під час судового  розгляду доказами у своїй сукупності та взаємозв`язку.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк                              11 років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення у період з 20 вересня 2018 року по             21 вересня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_11 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про процесуальні витрати та долю речових доказів.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та потерпілої                ОСОБА_11 залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду                        м. Чернігова від 12 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Як установлено судами,16 вересня 2018 року приблизно о 19:30 ОСОБА_7 , який працював інспектором з охорони РВ «Північ» магазину «Квартал» ТОВ «Альянс-Маркет» та перебував на час вчинення кримінального правопорушення у відпустці, знаходився в приміщенні вказаного магазину, розташованого на вул. Льотній, 5-А у м. Чернігові. Під час перебування в торговельному залі магазину в ОСОБА_7 виникла підозра щодо можливого викрадення товару відвідувачем магазину ОСОБА_13 . 
На цьому ґрунті між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, в ході якої в ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 . Із цією метою ОСОБА_7 пішов за  ОСОБА_13 , який вийшов з приміщення вказаного магазину. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті, ОСОБА_7 в період часу з 19:43 по 19:48 на вул. Льотній у м. Чернігові між будинками № 15, №11, №11-А, №23, біля майданчику для розташування сміттєвих контейнерів, умисно завдав ОСОБА_13 один удар ножем у живіт, чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні черевної стінки, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.
Внаслідок отриманого тілесного ушкодження  ОСОБА_13 помер у приміщенні приймального відділення Чернігівської міської лікарні № 2 від гострої крововтрати.
 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу. Прокурор заперечила проти доводів касаційної скарги, просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
Потерпіла та її представник у судове засідання не прибули, хоча були належно повідомлені про час і місце касаційного розгляду.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженого та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 .
Доводи в касаційній скарзі захисника щодо відсутності в матеріалах провадження допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, а їх оцінка не суперечить ст. 94 цього Кодексу.
Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, перевірив версію сторони захисту про непричетність обвинуваченого  до вчиненого злочину.
Так, засуджений зазначав, що в нього відбувся словесний конфлікт з ОСОБА_13 у приміщенні магазину, який на вулиці переріс у фізичний конфлікт. При цьому засуджений надав показання, що тільки утримував потерпілого в лежачому стані на землі, але жодних тілесних ушкоджень, у тому числі ножем,  йому не заподіював і, від яких та чиїх дій ОСОБА_13 могло було заподіяне тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення, він не знає.
Однак, як зазначив суд першої інстанції, вказані показання засудженого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка, зокрема, зазначила, що під час фізичного конфлікту ОСОБА_7 повалив на землю ОСОБА_13 і в цей момент завдав йому удар ножем, який вона чітко бачила. 
Твердження захисника про те, що показання свідка ОСОБА_9 щодо наявності у руках засудженого ножа чи іншого колючого предмета не відповідає дійсності, є безпідставними, оскільки, як убачається з технічного носія аудіозапису допиту вказаного свідка вона давала впевнені показання про те, що в руках засудженого в момент боротьби бачила ніж. 
Також суд першої інстанції врахував показання свідка ОСОБА_14 про те, що  вона бачила двох чоловіків на землі, один з яких, підвівшись, пробіг невелику відстань і впав, біля нього зібрались люди та викликали йому швидку допомогу.
Судом першої інстанції досліджено протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 із застосуванням відеозйомки від 18 вересня            2018 року, згідно з яким свідок розповів та показав на місці, що того дня у вечірній час він вийшов на вулицю, щоб вигуляти собаку та викинути сміття. На проїжджій частині, на відстані 15-20 м він побачив двох чоловіків, один з яких сидів на іншому, а той, що знаходився під чоловіком, просив його зупинитись та не займати. Чоловік, який знаходився зверху, розмахував руками, а потім піднявся і сказав, щоб той швидко тікав звідси. Останній піднявся, кинув пляшку з - під пива в лівий бік та різко побіг у напрямку сміттєвих контейнерів. Коли свідок пішов викидати сміття, біля сміттєвих контейнерів помітив, що чоловік, який втікав, уже лежить на асфальті на животі, підійшовши до нього, він запитав: «Чи потрібна йому допомога?», і той попросив викликати швидку допомогу. Нахилившись до нього, він помітив, що одяг у крові. Він почав запитувати: «За що його побили та чи знає він того чоловіка?» ,на що останній відповів, що ні за що, та попросив допомогти знайти його телефон. Поруч також зібрались й інші люди. Від якоїсь жінки почув, що вона бачила чоловіка з ножем у руці та сказала, що знає того чоловіка, його зовуть ОСОБА_7 і він працює охоронцем у магазині «Квартал».
Зазначені показання суд першої інстанції належним чином описав у вироку та дав їм правильну оцінку.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, взяв до уваги також показання свідка ОСОБА_15 , що підтверджуються дослідженими відеоматеріалами - записами з камер спостереження в магазині, який надав показання суду про наявність раптово виниклого конфлікту між ОСОБА_7 та потерпілим.
Доводи захисника про те, що на записах з камер спостереження в магазині не відображено, що в момент залишення магазину в засудженого в руках були деякі речі, у тому числі ніж, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, зазначивши про малоймовірну поведінку останнього, який би демонстрував ніж в торговельному залі магазину, заздалегідь знаючи про наявність там відеокамер.
Апеляційний суд, визнаючи показання вказаних свідків належними, допустимими достовірними і правдивими, зазначив, що в суду немає підстав не довіряти їм, адже кожен із цих свідків випадково опинився на місці злочину, спеціально за злочином не спостерігав і давав суду показання лише про ті обставини, які особисто сприймав. Жоден зі свідків не бачив усієї картини злочину повністю, проте їхні показання у співставленні між собою не залишають у суду сумнівів про вчинення злочину ОСОБА_7 за обставин, вказаних у вироку, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Стороною захисту не надано жодних доказів того, що свідки є зацікавленими та можуть давати неправдиві свідчення. Колегія суддів вважає, що показання цих свідків не є суперечливими.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 890 за 2018 рік смерть ОСОБА_13 настала внаслідок гострої крововтрати, спричиненої колото-різаним пораненням живота з пошкодженням черевної аорти. Після отримання цих тілесних ушкоджень потерпілий міг незначний час вчиняти цілеспрямовані дії. Тілесні ушкодження, заподіяні йому, не характерні для самозахисту.
Отже твердження  захисника  про те, що тілесні ушкодження в потерпілого у вигляді колото-різаного поранення могли утворитись під час його боротьби з нападником та падіння обох на землю є неспроможними.
Що стосується висновку судмедекспертизи № 1099, який, на думку сторони захисту, виправдовує засудженого, то, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, експерт не надав категоричних відповідей на ряд поставлених перед ним питань, а тому висновки судово-медичних експертиз суди першої і апеляційної інстанцій оцінили в сукупності з іншими доказами.
Отже, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми поза розумним сумнівом для доведеності винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві.
За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Водночас обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, у касаційній скарзі захисника не наведено, а тому з огляду на вищевказане відсутні підстави для задоволення викладених у його касаційній скарзі вимог про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .
Даних, які б свідчили, що судові рішення ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року стосовно ОСОБА_7  залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                               ОСОБА_3