ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/16490/20 пров. № А/857/9174/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження  в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 22 березня 2021 року  (ухвалене у м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Дмитрук В.В., дата складання повного тексту рішення не зазначена) у справі №140/16490/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,  суд, -

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2020 №0000200705 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500 000,00 грн. 
Рішенням  Волинського окружного адміністративного суду  від 22 березня 2021 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 16 жовтня 2020 року №0000200705.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 2 898 (дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) гривень 00 копійок. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує,  що в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбав у значних обсягах дизельне пальне, зокрема: згідно видаткової накладної від 10.07.2020 №425 придбано у ТОВ “ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ” (код 40554265) паливо дизельне ДП-Л-Євро5- ВО в кількості 6800 л на суму 112 880,00 грн., в тому числі ПДВ 18 813,33 грн. Згідно ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 10.07.2020 №20-203 транспортування здійснювало автопідприємство ТзОВ “Домінант Захід” автомобілем МАН ТОА-01А НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , пункт навантаження м. Луцьк, пункт розвантаження с. Старостав, вантаж одержав ФОП ОСОБА_1 (юридична адреса АДРЕСА_1 ).
Ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального станом на 28.08.2020 (останній день перевірки) ФОП ОСОБА_1 не отримував. Відповідно до наданого в ході перевірки пояснення 27.08.2020 ФОП ОСОБА_1 в господарській діяльності використовує 7 транспортних засобів, які відображені в декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (вх. №3720 від 05.02.2020). В поясненні ФОП ОСОБА_1 зазначив, що відвантаження придбаного пального в кількості 6800 л здійснювалось в баки транспортних засобів та переносні каністри. Фактичною перевіркою встановлено, що загальний обсяг баків вказаних транспортних засобів становить 2450 л. Оскільки суб`єктом господарювання в поясненні не зазначається яким чином здійснювався злив паливно-мастильних матеріалів з паливної цистерни, тому за даним фактом ГУ ДПС у Волинській області надіслано запит на адресу ТзОВ “ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ” від 27.08.2020 №20833/10/03-20-05-11. Відповідь на даний час не отримана.
Зазначив, що згідно поданої звітності, господарська діяльність ФОП ОСОБА_3 здійснюється без використання найманих працівників. До фактичної перевірки не надано документів, що підтверджують фактичне використання придбаного дизельного пального для власного споживання та ведення господарської діяльності. Станом на 27.08.2020 залишок пального в баках автомобілів становить 2080 л. Таким чином фактично за період з 10.07.2020 по 27.08.2020 (48 календарних днів) зберігалося без ліцензії 4720 л дизельного пального при відсутності достатньої чисельності найманих працівників для його використання на транспортних засобах. Як наслідок відповідач також  вважає, що ФОП ОСОБА_3 в період з 10.07.2020 здійснював зберігання паливно-мастильних матеріалів у значних обсягах без отримання відповідної ліцензії, чим порушено статтю 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального”. 
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач також повідомлений шляхом надіслання копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, зокрема зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що із законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального має суб`єкт господарювання тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. 
При цьому, судом на підставі пояснень позивача встановлено, що відвантаження пального в кількості 6800 л, придбаного згідно з видатковою накладною від 10.07.2020 №425, здійснювалось в баки транспортних засобів та переносні каністри (до 5 літрів).
Також судом враховано, що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20, яка набрала законної сили 15.02.2021, встановлено відсутність вини ОСОБА_1 у зберіганні палива без отримання ліцензії за що й було застосовано штрафні (фінансові) санкції ГУ ДПС у Волинській області, тому суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований платником податку у Головному управлінні ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування.
У період з 26.08.2020 по 28.08.2020 рр. згідно з наказом ГУ ДПС у Волинській області від 21.08.2020 №1550 контролюючий орган провів фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності пов`язаної з обігом алкогольних напоїв тютюнових виробів та пального (а.с.42).
За результатами перевірки складений акт фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377, яким зафіксоване порушення позивачем статті 15 Закону України від 19.12.95 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального”, у зв`язку із зберігання пального без ліцензії на право зберігання (а.с.39-40).
01.10.2020, не погоджуючись із висновками акту фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_1 надіслав до ГУ ДПС у Волинській області заперечення до акту (довідки) фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377 (а.с.5).
За результатами розгляду заперечення, ГУ ДПС у Волинській області листом від 15.10.2020 №9278/ФОП/03-20-07-05-06 повідомило позивача, що викладені висновки в акті фактичної перевірки є правомірними та відповідають нормам чинного законодавства (а.с.6-7).
16.10.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 28.08.2020 №000377 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення №0000200705, яким застосував до ФОП ОСОБА_1 штрафну санкцію у сумі 500000 грн. за зберігання пального без наявності ліцензії (а.с.8).
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 16 Закону "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон N 481/95-ВР) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Статтею 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги з приводу  порушення позивачем статті 15 Закону України від 19.12.95 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального”, у зв`язку із зберігання пального без ліцензії на право зберігання, то колегією суддів ураховано таке.
Згідно з пп. 14.1.1411    п. 14.1 ст. 14 Кодексу пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу.
Акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України (пп. 14.1.61    п. 14.1 ст. 14 Кодексу).
Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне, ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 Кодексу (пп. 14.1.2241    п. 14.1 ст. 14 Кодексу).
Не є акцизним складом пересувним: 
транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; 
паливний бак транспортного засобу (пп.14.1.61    14.1 ст. 14 Кодексу).
Порядок ліцензування виробництва, оптової та роздрібної торгівлі пальним і зберігання пального регулюється Законом України №481/95-ВР.
Відповідно Закону №481/95-ВР, ліцензуванню підлягають види діяльності з пальним, визначення якого, наведене у пп. 14.1.1411    Кодексу.
Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у Законі N 481 видів діяльності протягом визначеного строку.
Зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Місцем зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина шістнадцята ст. 15 Закону N 481).
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Згідно з частиною дев`ятнадцятою ст. 15 Закону N 481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:
підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;
підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;
суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Окрім того, відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що за видатковою накладною від 10.07.2020 №425 позивачу відвантажено  6800 л,  з яких загальний обсяг баків у  семи транспортних засобів, що використовується у господарській діяльності позивача  у яких могло бути розміщене пальне отримане за вказаною накладною  для транспортних засобів позивача  становить 2450 л.
Відносно ж решти отриманого пального за вказаною видатковою накладною у обсязі 4720 л, яке перебувало у позивача у період з 10.07.2020 по 27.08.2020 (48 календарних днів), то відповідно до пояснень позивача  наданих до суду першої інстанції та відображених у запереченні на акт перевірки  суд прийшов до висновку, що зберігання пального здійснювалось позивачем  у споживчій тарі до 5 літрів. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду витребувано від позивача докази  придбання/ виготовлення/ оренди  споживчої тари для розміщення пального в обсязі не менше 944 штук, ємністю до 5 літрів кожна (4720:5=944).
Однак, на підтвердження своїх пояснень, які були надані відповідачу в ході перевірки та суду першої інстанції при зверненні з позовною заявою, позивач не надав суду жодних доказів наявності у нього  споживчої тари в значному обсязі, а зокрема 944 штук, ємністю до 5 літрів кожна (4720:5=944), у якій могла бути розміщена така кількість пального.
Натомість,  позивач  надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів  у якому вказав, що обсяг баків у  семи транспортних засобів, що використовується  у господарській діяльності позивача  у яких було розміщено пальне отримане за вказаною накладною  для транспортних засобів позивача  становить 2080 літрів. 
Стосовно ж решти придбаного пального (6800 л – 2080 л) за вказаною видатковою накладною, то позивач  подаючи таке клопотання до  суду апеляційної інстанції змінив свої пояснення та вказав, що замість споживчої тари ємністю до 5 літрів, пальне було розміщене:
- у належному йому транспортному засобі Volkswagen caddy  д.н.   НОМЕР_3 (об`єм бака 60 літрів);
-  у транспортному засобі Volkswagen crafter д.н. НОМЕР_4 (об`єм бака 75 літрів), зареєстрованому на праві власності за ОСОБА_4 ;
- у транспортному засобі Toyota Land Cruiser 200 д.н. НОМЕР_5 (об`єм бака 75 літрів), зареєстрованому на праві власності за  дружиною позивача – ОСОБА_5 ;
- у транспортному засобі DAF TE 105XF д.н. НОМЕР_6 (об`єм бака 1800 літрів), зареєстрованому на праві власності за  дружиною позивача – ОСОБА_5 ;
- у транспортні засоби ФГ  «Маглай» (об`ємом 400 літрів), відповідно до укладеного договору поставки від 20.06.2020року, предметом якого є поставка тюків соломи, за рахунок палива позивача;
- тракторах   ОСОБА_6 НОМЕР_7 (об`єм бака 390л.), ОСОБА_6 8430 (об`єм бака 681л), Джон Дір 8520 (об`єм бака 606), ОСОБА_7 (об`єм бака 344л) та комбайні Клас Домінатор 108 (об`єм бака 400 літрів), належних ПП «АГРОСМАП», основним видом діяльності якого є продаж сільськогосподарської техніки, засновником та керівником якого є позивач- ОСОБА_1 ;
-  у транспортні засоби  AUDI Q3 та Q5 (об`ємом баків 75 та 64 літри відповідно) зареєстрованих за сином та донькою позивача;
- решта палива менше 20 літрів злито в  побутові банки з води по 5 літрів.
Однак, надані суду апеляційної інстанції пояснення колегія суддів оцінює критично, позаяк за    видатковою накладною №425 від 10.07.2020 позивачу відвантажено  6800 літрів дизельного пального  для власного споживання та ведення господарської діяльності.  Жодних доказів (а зокрема відповідних актів приймання- передачі пального та/або інших актів) щодо фактичного поміщення вказаного дизельного палива (обумовленою датою відвантаження) до баків інших транспортних засобів, які зареєстровані за іншими фізичними особами  та іншими юридичними особами (ПП «АГРОСМАП»,  ФГ  «Маглай») суду не надано. 
Зміна позиції правового захисту та пояснень позивача  після витребування судом апеляційної інстанції доказів на підтвердження пояснень, які були надані  позивачем в ході перевірки позивача та суду першої інстанції вказує  лише на намагання позивача уникнути  правових наслідків, передбачених  статтею 17 Закону №481/95-ВР. 
Водночас, як було зазначено судом апеляційної інстанції вище, позивач на підтвердження своєї оновленої позиції та пояснень щодо зливу дизельного пального у баки транспортних засобів зареєстрованих за іншими юридичними та фізичними особами не надав жодного доказу такого поміщення, які підтверджують його пояснення (відповідні акти зливу, поміщення, приймання – передачі, тощо).
Як наслідок, позивачем не доведено наявності фактичних обставин, які перелічені у  ст. 15 Закону №481/95-ВР  за яких ліцензія на право зберігання пального не придбавається.
Відносно ж висновків суду першої інстанції про відсутність вини у діях позивача, у зберіганні палива без отримання ліцензії (що встановлено постановою Горохівського районного суду Волинської області від 02.02.2021 у справі №155/1808/20, яка набрала законної сили 15.02.2021, встановлено відсутність вини ОСОБА_1 ), то колегія суддів зазначає, що відсутність вини у діях позивача не спростовує  обставин щодо порушення позивачем  ст. 15 Закону №481/95-ВР в частині необхідності придбання ліцензії на право зберігання пального та не  встановлює факту наявності у позивача споживчої тари в значному обсязі, а зокрема 944 штук та відповідного поміщення  дизельного пального  до баків  транспортних засобах, які зареєстровані за іншими  фізичними та юридичними особами.
Отож  приведені доводи позивача, висновку колегії суддів про наявність порушення  ст. 15 Закону №481/95-ВР не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  першої інстанції  скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  - 

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року  у справі № 140/16490/20  скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні  адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення–відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 15 липня 2021 року.