ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4805/21 Справа № 211/1347/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :
 
позивач – ОСОБА_1 ,
 
відповідач - ОСОБА_2 ,

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за  апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року, ухваленого суддею Сарат Н.А. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено18 лютого 2021 року,-
В С Т А Н О В И В:

 
       У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.
В обґрунтування позову зазначила, що 23 жовтня 2010 року між сторонами укладено шлюб зареєстрований Довгинцівським районним у м.Кривому Розі відділі РАЦСу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області. Актовий запис №552. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає зі позивачем та на утримання якої відповідач сплачує аліменти, згідно судового наказу від 07 вересня 2018 року. Рішенням Довгинцівського районного суду від 01 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідно до договору купівлі-продажу ВТІ №313349, ВТІ №31335 посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізького міського управління юстиції Рукавіциною Н.В. за №1248 від 11 липня 2013 року, відповідачем оформлено право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки, що розташована за адресом АДРЕСА_1 . Право власності, було оформлено на ОСОБА_2 . 
 
Вказаний житловий будинок був придбаний за кошти її батька - ОСОБА_4 , який продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та передав гроші попередньому власнику - ОСОБА_5 , після чого власником будинку ОСОБА_6 було складено генеральну довіреність на ім`я відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для підготування необхідних документів на укладання договору купівлі-продажу укладання та підписання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки, що розташована за адресом АДРЕСА_1 . 
 
Про те, що житловий будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка, на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані на відповідача дізналась тільки після розлучення. При таких обставинах,позивач вважає, що будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка, що розташована за адресом АДРЕСА_1 повинно бути визнано особистою власністю - ОСОБА_4 . У зв`язку з викладени позивач просить суд визнати її особистою власністю та визнати за нею право власності житловий будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка, що розташована за адресом АДРЕСА_1 .
11 травня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом посилаючись на те, що 23 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року , розірвано.
Від спільного подружнього життя у сторін є малолітня донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .В період перебування у шлюбі ними було придбано будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
03.12.2011 року, між ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №2205.
Відповідно до п. 1 попереднього договору купівлі-продажу від 03.12.2011 року, сторони зобов`язалися у майбутньому, в строк до третього грудня дві тисячі чотирнадцятого року, укласти договір купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки (її частки), за кадастровим номером 1211000000:03:349:0010, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором.
Згідно п.п. 2.6. п. 2 попереднього договору купівлі-продажу від 03.12.2011 року, до підписання цього Договору, на підтвердження зобов`язання і забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу вищезазначеного майна та своєї платіжної спроможності, Покупець передав, а Продавець отримав суму у розмірі 144 000 гривень, що є еквівалентом 18 000 доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором.
Напередодні підписання вказаного попереднього договору купівлі-продажу від 03.12.2011 року ОСОБА_5 було повідомлено, що він не матиме можливості підписати Основний договір власноруч, оскільки від`їжджає на постійне місце проживання за межі України. Водночас, ОСОБА_5 було запропоновано передати повноваження з питань визнання права власності, узаконення споруд, що збудовані самовільно, належної йому земельної ділянки, а також укладення Основного договору ОСОБА_2 . 
Зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 на той час займалася вихованням їх доньки ОСОБА_8 , було вирішено, вищевказані повноваження передати також батькові його колишньої дружини – ОСОБА_4 , а тому було укладено довіреність від 03.12.2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №2201.  
11.07.2013року було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7 з Ѕ частиною земельної ділянки площею 0,0602 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1248, надалі за текстом – договір купівлі продажу від 11.07.2013року .
Згідно п. 4 договору купівлі продажу від 11.07.2013 продаж об`єкта вчинено за 73 266,00 грн. з яких Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями – за 46 000,00 грн. Ѕ частину земельної ділянки – за 27 266,00 грн., які гроші покупець сплатив продавцю особисто до підписання та посвідчення цього договору.
Відповідно до п. 11 договору купівлі-продажу від 11.07.2013року договір вчинено за згодою дружини Покупця - ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1247. Цей договір вчинено за згодою співвласника - ОСОБА_9 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1246.
Відповідно до висновку про оцінку майна від 15.04.2019 року, складеного СПД ОСОБА_10 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №583/18 від 27.07.2018), ринкова вартість об`єкту оцінки –житлового будинку з господарчими будівлями, загальною площею 78,2 кв.м., та житловою площею 45,4 кв.м., розташований на земельній ділянці 602 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 на дату оцінки складає:  75 854 грн. 
Згідно звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0.0602 га Кадастровий номер 1211000000:03:349:0010, складеного СПД ОСОБА_11 , ринкова вартість 1/2 частки земельної ділянки складає: 18550,00 грн. 
У зв`язку з викладенним ОСОБА_2 просив суд, визнати спільною сумісною власністю - Ѕ (одну другу) частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- Ѕ (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Визначити частки у спільній сумісній власності власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:
- Ѕ (одній другій) частині цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- Ѕ (одній другій) частині земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), рівними, тобто по 1/4 за кожним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Рішенням Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю - відмовлено в повному обсязі.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_9 про визнання майна , набутого під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, нажитого під час шлюбу - задоволено в повному обсязі.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- 1/2 (одну другу) частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б»,шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення III, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
- 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Визначити частки у спільній сумісній власності власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:
- 1/2 (одній другій) частині цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б»,шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення III, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
- 1/2 (одній другій) частині земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), рівними, тобто по 1/4 за кожним.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б»,шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення III, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б»,шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення III, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 1211000000:03:349:0010, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,  судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 12000 гривень 00 копійок.
Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення яким визнати будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку особистою власністю ОСОБА_1 .
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що будинок куплено за кошти її батька ОСОБА_4 , однак відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу на своє ім`я про що ОСОБА_1 , дізналась тільки після розірвання шлюбу. 
Судом першої інстанції не взято до уваги, що придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одгного з подружжя,є особистою приватною власністю того подружжя , за особисті кошти якого воно придбане. Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, того, що він брав участь коштами аб опрацею у набутті та покращенні спірного майна.
Скаржник вважає, що довіреність на продаж житлового будинку та земельної ділянки було видано на дві особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому вважає.що її батько ОСОБА_4 не мав правва здійснювати продаж другій особі за довіреністю - ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.10.2010 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.10.2018 року (а.с.16).
Від шлюбу сторони мають спільну дитину – доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
В період перебування у шлюбі, 11.07.2013року між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини цегляного житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., з господарчими будівлями: шлаколита літня кухня літ. «Б», шлаколитий гараж літ. «З», цегляний сарай літ «К», цегляний навіс літ «М», вимощення ІІІ, вимощення IV, огорожа №1, ворота №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, огорожа №7 з 1/2 земельної ділянки площею 0,0602 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1248.
Відповідно до п. 11 договір купівлі-продажу вчинено за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1247. Цей договір вчинено за згодою співвласника - ОСОБА_9 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1246 (а.с. 65-66).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що із позовом про визнання права особистої приватної власності на спірне майно, позивач звернулась поза межами трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, оскільки спірне майно набуте у власність у період шлюбу, позивач знала та/або могла знати про режим майна, придбаного у шлюбі, та попри нібито порушення її прав, не зверталась в межах строку позовної давності із вимогами про визнання права особистої приватної власності на спірне майно. Та з відсутності правових підстав для визнання майна її особистою власністю.Доказів на обґрунтування доводів своїх вимог, позивачем не надано.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподілу майна, нажитого під час шлюбу. 
Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання будинку особистою приватною власністю, ОСОБА_1 посилалась на те, що 1/2 частина вказаного житлового будинку була придбана за кошти батька - ОСОБА_4 , який продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 , та передав гроші попередньому власнику будинку - ОСОБА_5 . Про те, що право власності, оформлено на ОСОБА_2 позивач дізналася після розірвання шлюбу.
Разом з тим, належних та допустимих  доказів  на підтвердження даного факту позивачем не надано. Крім того,  відповідно до п. 11 договору купівлі-продажу від 11.07.2013 року зазначено, що договір вчинено за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1247. Цей договір вчинено за згодою співвласника - ОСОБА_9 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 11.07.2013 року по реєстру № 1246.
Таким чином, встановивши, що 1/2 частина спірного житлового будинку була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту його придбання за особисті кошти, тобто не спростувала презумпцію спільності права власності на майно подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу між подружжям шляхом визнання за кожним права власності на 1/4 його частку, оскільки спільне майно складає 1/2 частину домоволодіння.
Земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.
Оскільки у кожного з подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, яка також підлягає поділу між подружжям шляхом визнання за кожним права власності на 1/4 її частку, оскільки спільне майно складає 1/2 частину земельної ділянки.
Доводи апеляційної скарги про те, що будинок куплено за кошти її батька ОСОБА_4 , отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . не підтверджені належними та допустими доказами у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України. Виписки по рахунку ОСОБА_4 за період з 01.01.2017 року по 21.02.2019року та відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 , власником якої зазначена ОСОБА_12 , не може свідчити про те, що житловий будинок був придбаний за особисті кошти позивача ОСОБА_1 .
Посилання позивача за основним позовом ОСОБА_1 про те, що батько ОСОБА_4 передав гроші попередньому власнику, спростовуються п.2.6 попереднього договору купівлі-продажу, в якому зазначено, що покупець передав а продавець отримав суму коштів, яка буде зарахована у належнийз покупця платіж за основним договором
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, того, що він брав участь коштами або працею у набутті та покращенні спірного майна, оскільки ОСОБА_2 таких вимог не заявляв.
Доводи апеляційної скарги про те, що довіреність на продаж житлового будинку та земельної ділянки було видано на дві особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її батько ОСОБА_4 не мав права здійснювати продаж другій особі за довіреністю, є безпідставними.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI судовий збір справляється  за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України
Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 01 січня 2019 року становив 1921 грн. тобто за подання позовної заяви з вимогами майнового характеру судовий збір не може бути меншим за 768,40 грн. та не більше 9605,00  грн.
Враховуючи наведене, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2305 гривень 20 копійок (1536,80 грн. х 150%.) 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 08 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: