ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6659/21 Справа № 173/696/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів - Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У квітні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» (далі - ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та  ОСОБА_1  25 грудня 2018 року був укладений договір №3180301003-087461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказаний договір було укладено шляхом реєстрації на офіційному сайті ТОВ "ФК Є ГРОШІ" та підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора у відповідності до регламентації Закону України «Про електронну комерцію». На підставі укладеного між сторонами договору відповідачем було отримано кредитні кошти на суму 8 400 грн. із визначенням кінцевої дати повернення кредиту 28 грудня 2018 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% за кожен день користування позикою, що становить 726,35% річних. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник, згідно умов договору, зобов`язаний сплатити 3 додаткових відсотки від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума відсотків з 31 дня прострочення становитиме 5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою. Зазначені проценти є такими, що нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до статті 625 ЦК України. Також договором встановлено, що в разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту.
       02 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0205/2, внаслідок якого ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» набуло статусу нового кредитора за договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року. Зважаючи на те, що боржник взятих на себе за вказаним договором зобов`язань не виконує, в останнього утворилася заборгованість в розмірі 128 289,04 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8 400 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 009,80 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 106 479,24 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 8 400 грн., які позивач просив суд першої інстанції стягнути на свою користь. 
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3180301003-087461 від 25 грудні 2018 року, в загальній сумі 128 289,04 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8 400 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 009,80 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 106 479,24 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 8 400 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, рішення ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким справу закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року по справі №173/471/19, відповідно до якого з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року. Ухвалення вказаного рішення призводить до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим самим кредитним договором, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, а справа закриттю, оскільки спір у справі №173/696/20 був між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  позивач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі становить 128 289,04 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3180301003-087461 (а.с.12).
       Договір був укладений в електронній формі відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Анкета клієнта №80738, згідно електронної форми сайту (а.с.28-30).
       Згідно п.1.1. укладеного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені цим договором, грошові кошти в позику в розмірі 8 400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 договору.
       Строк позики за цим договором складає 04 дні, позика має бути повернута до 28 грудня 2018 року (п.1.3 договору).
       Відповідно до пункту 1.5 договору, строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики, розмір основних процентів складає 1,99% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п.1.3 цього договору, що становить 726,35 процентів річних (п.1.5.1).
       У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 3% додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.
       В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві.
       Згідно пункту 4.3 договору, в разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту.
       Періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлюються графіком розрахунків, що є додатком договору №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року (а.с.16).
       26 грудня 2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 ТОВ "ФК "Є гроші" було перераховано суму позики в розмірі 8 400 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24628 від 26 грудня 2018 року та копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 03 березня 2020 року №36/03, а також копією договору співробітництва №2829 від 28 грудня 2017 року (а.с. 21-24).
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК "Є гроші» про визнання недійсним договору споживчого кредиту від 25 грудня 2018 року на суму 10 000 грн. зі строком дії 120 календарних днів під 55% річних відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «ФК "Є гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь до ТОВ «ФК "Є гроші» заборгованість за кредитним договором № 3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року в загальній сумі 39 053,28 грн., з яких сума боргу 8 400 грн.; проценти за користування кредитом - 18 053,28 грн.; пеня - 4 200 грн.; штраф - 8 400 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       02 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0205/2, внаслідок якого ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» набуло статусу нового кредитора за договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року (а.с.8-9,10,11).
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні вимог за заявою  ОСОБА_1  про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ТОВ «Фінансова компанія є гроші» про захист прав споживачів та за зустрічною позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія є гроші» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості відмовлено.  Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року залишено в силі рішення. 
       Позивач в своєму позові вказує, що заборгованість відповідача за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року, з урахуванням добровільно зменшеної банком суми відсотків за прострочку, становить 128 289,04 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8 400 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 009,80 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 106 479,24 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 8 400 грн.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладання між сторонами кредитного договору в електронній формі в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та погодження всіх істотних умов кредитного договору, зокрема строку його дії, розміру процентів за користування, прострочення виконання зобов`язання та розміру неустойки. Суд першої інстанції вважав доведеним і сам факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 8 400 грн., які підлягають стягненню на користь позивача як заборгованість за фактично отримані позичальником кошти. Вказував, що оскільки умовами договору визначений розмір процентів за користування кредитними коштами, а також розмір штрафу за прострочення виконання зобов`язання, останній також підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки пунктом 1.5.2 кредитного договору сторони погодили проценти за неправомірне користування кредитом - як плату, яка встановлюється позичальником за користування позикою після настання строку його погашення, вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками є правомірною.
       При цьому, посилаючись на правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним кредитним договором, вказував, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора, зважаючи, що відповідач доказів сплати боргу первісному кредиторові суду не надала, вважав за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року в повному обсязі.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3180301003-087461.
       Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач ОСОБА_1  зазначає, що оскільки в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року вже вирішувалося питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року, підстави для задоволення позову та повторного стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. 
       Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
       При цьому, частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Так, вважаючи обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанцій не врахував, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року по справі №173/471/19 вже стягнута заборгованість з відповідача за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» суму боргу - 8 400 грн.; проценти за користування кредитом - 18 053,28 грн.; пеня - 4 200 грн.; штраф - 8 400 грн., а тому повторне стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та штрафу, всупереч положенням ст.61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
       Також, враховуючи наявність судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року, яким вже встановлено факт укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» та ОСОБА_1 кредитного договору та отримання позичальником грошових коштів, суд апеляційної інстанції під час розгляду даної справи оцінку вказаним обставинам не надає.
       Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 106 479,24 грн., колегія суддів зауважує наступне.
       Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
       За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
       За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
       Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
       Колегія суддів зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
       Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
       Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
       За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
       Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
       Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
       Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
       Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року в розмірі 128 289,04 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8 400 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 009,80 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 106 479,24 грн. та заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 8 400 грн.
       В той же час, звертаючись до суду з позовом, попередній кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші», в такий спосіб змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з цього моменту припиняється.
       При цьому, звертаючись до суду з дійсним позовом ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ», вимог про стягнення передбачених частиною другою статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми не заявляв.
       Саме по собі посилання позивача в позовній заяві, що проценти за прострочку в розмірі 106 479,24 грн. є процентами, нарахованими за прострочення виконання грошового зобов`язання, у відповідності до вимог статті 625 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначаючи, що вказані кошти нараховані за неправомірне використання позичальником кредитних коштів, позивач фактично вводить суд в оману щодо дійсної природи вказаних відсотків з метою стягнення додаткових коштів з боржника, оскільки з детального аналізу кредитного договору №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року вбачається, що згідно пункту 1.1 позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 8 400 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 договору. При цьому, пунктом 1.5 договору врегульовано сплату основних (за користування кредитом) та додаткових (за прострочення зі сплати коштів за користування кредитом) відсотків, метою яких є плата за користування коштами кредитора. В той час як проценти, нараховані згідно статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. 
       Окремо, колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у своїх постановах, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
       Також, зважаючи, що звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за тілом кредиту, проценти за користування кредитом та проценти за прострочку, без посилання на наявність судового рішення, яке змінило строки та порядок виконання договору, враховуючи порядок їх обрахування згідно умов кредитного договору та час за який останні були нараховані, зважаючи, що положення ст.625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно статті 625 ЦК України, колегія суддів доходить висновку, що грошова сума, яку позичальник має сплачувати позикодавцеві за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, фактично є неустойкою (пенею), оскільки вона обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). 
       Таким чином, зважаючи, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року було змінено порядок та строк виконання кредитного договору №3180301003-087461 від 25 грудня 2018 року, після стягнення якого нарахуванння процентів за користування кредитом, а також неустойки чинним законодавством не передбачено, враховуючи, що нараховані згідно умов кредитного договору проценти за прострочку не відповідають правовій природі нарахувань згідно статті 625 ЦК України, останні стягненню на користь позивача не підлягають.
       Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Враховуючи результат розгляду даної справи, з позивача ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» на користь відповідача ОСОБА_1  слід стягнути судовий збір по справі за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 153 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.

       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.
       
       В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» (код ЄДРПОУ 41797188) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 153 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Пищида М.М.