Ухвала
 
16 липня 2021 року
місто Київ
 
справа № 712/7089/19
провадження № 61-11735ск21
 
Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перша черкаська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 03 червня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, просить визнати недійсним висновок судово-психіатричної експертизи від 07 грудня 2020 року; визнати чинними результати дослідження нейрохірургічного відділення, які базуються на підставі діагностичного дослідження; визнати чинним заповіт від 03 жовтня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перша черкаська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, не прийнято до розгляду та повернуто заявнику.
ОСОБА_1 11 липня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2021 року.
Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
І. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених 
пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме:
-          (1) позивач ОСОБА_2 не навела обґрунтованих доводів та не подала докази на підтвердження позовних вимог щодо визнання недійсним заповіту;
-          (2) позивач у позовній заяві просила призначити судово-психіатричну експертизу щодо стану спадкодавця, втім, всупереч частині першій 
статті 296 ЦПК України таку заяву може заявити член сім`ї, натомість позивач є сестрою спадкодавця, тому, на переконання заявника, суд безпідставно призначив у справі зазначену експертизу, відповідно, такий доказ (експертиза) отриманий з порушенням порядку, встановленого законом;
-          (3) висновок судово-психіатричної експертизи не містить обґрунтування результатів обстеження;
-          (4) судом першої інстанції не врахував докази нейрохірургічної служби лікарні.
Верховний Суд констатує, що наведені заявником - перша, третя - підстави касаційного оскарження за змістом та обґрунтуванням не відповідають вимогам частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки стосуються процесуальних дій позивача та оцінки письмового доказу (висновку судово-психіатричної експертизи), тобто відсутні обґрунтовані доводи щодо порушення судом першої та/або апеляційної інстанцій норм процесуального права.
Щодо наведеного заявником другого доводу касаційного оскарження, який фактично зводиться до наведеної у пункті 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстави, а саме встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (висновку судово-психіатричної експертизи), Верховний Суд констатує, що, обґрунтовуючи зазначений довід, заявник не навела зрозумілих аргументів, у чому полягає порушення судами першої та/або апеляційної інстанцій норм процесуального права про порядок здійснення позовного провадження, за правилами якого розглянута зазначена цивільна справа, оскільки наведена ОСОБА_1 норма статті 296 ЦПК України врегульовує правила подання заяв у справах окремого провадження.
Наведена заявником четверта підстава касаційного оскарження, а саме неврахування судами першої та/або апеляційної інстанцій доказів нейрохірургічної служби лікарні (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), Верховний Суд визначає такою, яка не може бути визначена заявником як самостійна підстава касаційного оскарження без застосування положень пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Отже, заявнику необхідно подати виправлену редакцію касаційної скарги, в якій уточнити підстави касаційного оскарження рішень суддів першої та апеляційної інстанцій, що мають бути викладені відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України.
ІІ. Всупереч пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у процесуальній вимозі не зазначено дату ухвалення рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які оскаржуються заявником.
ІІІ. На порушення вимог частини першої статті 388 ЦПК України заявником помилково визначено назву суду касаційної інстанції - Верховний Суд України.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перша черкаська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 С. О. Погрібний