ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 757/60149/16-а
адміністративне провадження № К/9901/24160/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження  в касаційній інстанції адміністративну справу № 757/60149/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року
(ухвалену у складі головуючого судді Остапчука Т.В.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року
(постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Костюка Л.О., суддів: Бужака Н.П., Твердохліба В.А.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пенсійного Фонду України, у якому просив зобов`язати Пенсійний фонд України прийняти рішення щодо переводу і виплати призначеної пенсії в Україні в Республіку Молдову.
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що йому було неправомірно відмовлено у переводі призначеної пенсії в Україні в Республіку Молдову, з огляду на наявність ратифікованої між урядами обох країн Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, якою передбачено можливість переведення такої виплати з однієї країни до іншої.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.  03 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва вирішив:
Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про зобов`язання вчинити певні дії.    
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що переказ пенсій Пенсійним фондом України в Республіку Молдова здійснюється за дотримання таких умов: виїзд пенсіонера на постійне місце проживання за кордон; надходження повідомлення від відповідного органу з питань пенсійного забезпечення іншої держави за новим місцем проживання особи. Натомість на момент звернення позивача до суду з цим позовом, таких умов ним дотримано не було, отже і підстав для задоволення позову також.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 25 травня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року - без змін.
6. Суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції та вказав те, що заявлена позивачем вимога щодо зобов`язання Пенсійного фонду України прийняти рішення про переказ та виплату  призначеної позивачу в Україні пенсії в Республіку Молдова та забезпечити її виплату є передчасною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.  21 серпня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі скаржник просить постанову  Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 757/60149/16-а скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
У касаційній скарзі позивач стверджує, що у відповідності до абз. 2 ст. 1 «Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків» відшкодування шкоди, спричиненої працівника за наслідками катастрофи на Чорнобильській АЕС та інших радіоактивних катастроф, здійснюється у відповідності до національного законодавства та спеціальних угод. А отже, на думку скаржника, пенсії з інвалідності призначені у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають переведенню закордон у порядку передбаченому частиною 2 статті 59-1цього Закону.
8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2017 року було поновлено  строк та відкрито касаційне провадження за скаргою     ОСОБА_1 на постанову  Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 757/60149/16-а.
9.  16 лютого 2018 року справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду.
10. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2018 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Анцупової Т. О., суддів Стародуба О.П., Кравчука В.М.
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 11 червня 2019 року, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
12. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу позивача.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 з 01 серпня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України   в Роздільнянському районі Одеської області і отримує пенсію по ІІ групі інвалідності відповідно до частини 1 статті 54 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28 лютого1991 р.
У позовній заяви позивач зазначає, що має намір переїхати на постійне місце проживання до Республіки Молдова, у зв`язку з чим звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив відповідача винести рішення щодо переводу призначеної позивачу пенсії в Україні в Республіку Молдову
Пенсійний фонд України листом від 09 листопада 2016 №12759/М-11 відмовив позивачу у задоволенні його заяви, у зв`язку з тим, що переказ пенсії по інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС розглядатиметься органами Пенсійного фонду України у разі надходження від Національної Каси Соціального Страхування Республіки Молдова відповідного клопотання з рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії за законодавством Молдови.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та вищевказаною відповіддю, позивач звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 № 280  (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.
Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується  Конституцією  та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до  Конституції  та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 2 Положення № 280).
Згідно з пп.8 та п. 4 Положення № 280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань вживає відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, заходів до переказування пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які постійно проживають в Україні.
У відповідності до  ст. 59-1  Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус та  соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі виїзду пенсіонера із числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, крім пенсії, зазначеної в частині другій цієї статті, виплачується в порядку, передбаченому  статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено   міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
При цьому, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються: норми міжнародного договору.
На цей час питання пенсійного забезпечення в Україні регулюються міжнародними договорами (угодами), укладеними з 21 країною.
Так питання пенсійного забезпечення щодо громадян України, які проживають на території Республіки Молдови врегулювано Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, підписана 29 серпня 1995 р., яка ратифікована Верховною радою України 29 жовтня 1996 р. та набула   чинності   з 19 грудня 1996 року.
Згідно статті 2 ця Угода   поширюється   на  державне  пенсійне  забезпечення 
громадян,  яке встановлене  або  буде встановлене законодавством кожної з держав.
Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види державних пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.
За змістом статті 4 Угоди вбачається, що Після вступу в дію цієї Угоди договірні Сторони надають на своїй території постійно проживаючим громадянам, в тому числі і тим, що переїхали (приїхали) із іншої Договірної Сторони, однакові зі своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.
У статті 5 Угоди зазначено, що пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.
При переселенні пенсіонера з території однієї держави на територію іншої держави на постійне місце  проживання  виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється у відповідності із законодавством кожної з держав.
За новим місцем проживання пенсіонера пенсія призначається із місяця, наступного за  місяцем припинення виплати за попереднім місцем проживання, але не більше ніж за шість місяців до місяця прописки або отримання виду на проживання. 
У разі переселення громадянина, якому на території однієї держави була призначена пенсія на умовах, не передбачених законодавством іншої держави, виплата пенсії здійснюється державою, яка призначила пенсію, до виникнення права на пенсію по законодавству держави проживання (стаття 6 Угоди).
Згодом між Пенсійним фондом України і Соціальним фондом Республіки Молдова було укладено Угоду про взаємний переказ і виплату пенсій.
Згідно із ст.3 Угоди між Пенсійним фондом України і Соціальним фондом Республіки Молдова про взаємний переказ пенсій від 23 жовтня 1998 (далі - Угода) переказ пенсій здійснюється тільки за умови переселення пенсіонера з території однієї держави на територію іншої на постійне місце проживання.
Відповідно до ст. 8 Угоди   заява про переказ пенсії та документ, що підтверджує постійне місце проживання пенсіонера, подаються до Пенсійного фонду України, якщо пенсіонер постійно проживає на території України, або до Соціального фонду Республіки Молдова, якщо пенсіонер постійно проживає на території Республіки Молдова.
Сторона, яка отримала заяву, у триденний строк повідомляє іншій Стороні дані про пенсіонера, якому повинна переводитись пенсія :
- прізвище, ім`я та по батькові;
- домашню адресу;
- вид пенсії, що має переказуватись за новим місцем проживання. Кожна із Сторін, отримавши відомості про пенсіонера від іншої Сторони і визнавши право на пе реказ пенсії за кордон, підготовляє відомості на виплату пенсії.
Відомості на виплату пенсій складаються за зразком, що додається до цієї Угоди. Сторона, яка фінансує виплату пенсій, надсилає Сто роні, що здійснює виплату, два примірники відомостей на їх виплату. Сторона, що здійснила виплату пенсій, повертає один примірник відомостей Стороні, яка фінансувала виплату, з помітками про виплату пенсій або із зазначенням при чин їх невиплати (стаття 9 Угоди).
Надсилаючи відомості, Сторона, що фінансує випла ту пенсій, одночасно переказує на банківський рахунок Сторони, яка виплачуватиме пенсії, суми коштів, зазна чених у відомостях (стаття 10 Угоди).
У статтях 11 та 12 Угоди врегульовано, яка Сторона несе зобов`язання щодо покриття витрат пов`язаних з виплатою пенсій, переміщеним громадянам іншої Сторони, їх своєчасності та повноти.
З аналізу вищенаведених положень українського законодавства та ратифікованої Верховною радою України Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення вбачається, що у разі виїзду громадянина однієї з перелічених країн на постійне місце проживання до іншої країни, договірні Сторони визначили умови, з настанням яких обов`язок щодо виплати пенсійного забезпечення переміщеної особи на постійне місце проживання до іншої країни, покладається на ту чи іншу Сторону в залежності від настання умов передбачених зазначеною Угодою.
Наприклад статтею 5 Угоди передбачено обов`язок країни, в якій постійно проживає особа-громадянин іншої договірної Сторони, здійснення пенсійного забезпечення йому за законодавством цієї країни.
Натомість статтею 6 Угоди визначено підстави за настання яких обов`язок щодо пенсійного забезпечення громадянина іншої Сторони, переміщеної на постійне місце проживання до іншої країни цієї Угоди, зберігається саме за тією Стороною, громадянином якої є така особа.
Тому для договірних Сторін, при вирішенні питання щодо суб`єкта пенсійного забезпечення переміщеного на постійне місце проживання громадянина іншої Сторони, визначальним є встановлення дотримання особою умов, визначених ратифікованою урядами країн Угоди, з якими цей обов`язок виникає у країни, в яку на постійне місце проживання переїхала особа або залишається за країною, громадянином якої особа є.
У відповідності до абз. 3 п. 1,8  Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої  постановою правління Пенсійного фонду України від 23.04.1999 № 4-5  та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за №413/3706 (із змінами, внесеними  постановою правління Пенсійного фонду України від 20.05.2015 № 10-1) пенсії виплачуються на підставі повідомлення відповідного органу з питань пенсійного забезпечення держави за новим місцем проживання особи на умовах та в порядку, передбачених Угодою.
За такого правового регулювання, суди попередніх інстанцій дійшли вірно висновку з приводу того, що реалізація права позивача на отримання пенсійного забезпечення   на території Республіки Молдова знаходиться у залежності від існування одночасно декількох умов.
Перша з яких полягає, насамперед у доведенні позивачем обставин щодо зміни країни постійного місця проживання  з України на Республіку Молдову.
Друга пов`язана з надходженням  повідомлення від відповідного органу з питань пенсійного забезпечення іншої держави за новим місцем проживання особи.
Утім, як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, зазначених вище умов позивачем дотримано не було.
За таких обставин, колегія суддів КАС ВС вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання Пенсійного фонду України прийняти рішення про переказ та виплату  призначеної позивачу в Україні пенсії в Республіку Молдова та забезпечення її виплати є передчасною. 
При цьому варто зазначити, що право позивача на отримання пенсійного забезпечення за умови переїзду на постійне місце проживання   до Республіки Молдова гарантоване позивачу як законодавством України так і Угодою укладеною між Урядами цих країн, проте його реалізація у спосіб заявлений позивачем можлива лише з моменту настання умов зазначених вище.
Посилання позивача у касаційній скарзі на положення статті 1 «Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків» не є виправданим, оскільки ці положення лише декларують права та носять відсильний характер до положень національного законодавства країни учасниці цієї угоди, натомість порядок та умови пенсійного забезпечення особи, яка виїхала на постійне місце проживання до Республіки Молдова врегульовано вказаними вище у тексті рішення нормами.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
15.  Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
16.  Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
17.  Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову  Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 757/60149/16-а - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій