П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1832/21	

Категорія: 106030000                                                            Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
                                                                                                Місце ухвалення:  м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І. 
                                  –  Ступакової І. Г.                      
             при секретарі –  Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2021 р. - 02.03.2021 р. в розмірі 13 326,88 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні у день виключення ОСОБА_1 зі списків військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 02.02.2021 року;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2021 року по 02.03.2021 року в розмірі 13326,88 грн.;
стягнути з відповідача судові витрати у справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що при звільненні зі служби 02.02.2021р. відповідач не здійснив йому повну виплату належних сум грошового забезпечення. Відповідні виплати відповідач перерахував позивачу частинами. Остаточний розрахунок з позивачем відбувся 02.03.2021р. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки - за 28 днів за період з 03.02.2021р. по 02.03.2021р. в розмірі 13326,88грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні у день виключення ОСОБА_1 зі списків військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 02.02.2021 року.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2021 року по 02.03.2021 року в розмірі 13326,88 грн. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі   1000,00грн.
В іншій частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та не ґрунтуються на засадах верховенства права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначалося, що для здійснення виплат військовій частині необхідно отримати кошти від розпорядників вищих рівнів, а тому військовою частиною було надіслано заявки на виділення коштів та одразу після їх надходження проведено виплату позивачу, а тому відсутня вина військової частини, що виключає визнання дій протиправними.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2021 року позивача   з 02.02.2021р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
02.02.2021 року в день виключення позивача зі списків військової частини НОМЕР_1   та всіх видів забезпечення з позивачем не було проведено повного розрахунку.
Натомість, як вказує позивач в позові, що й не заперечується відповідачем, військова частина НОМЕР_1 здійснювала виплату належних позивачу сум частинами, а саме здійснено оплату 05.02.2021 року в розмірі 11072,92 грн., 26.02.2021 року в розмірі 64724, 19 грн. та 02.03.2021 року в розмірі 16289,59 грн.
Остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 02.03.2021 року, тобто після звільнення позивача із військової служби із затримкою - 28 днів, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 15.03.2021 року.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні повного розрахунку із позивачем в день його звільнення та вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.02.2021 року по 02.03.2021 року в розмірі 13326,88 грн.   В позові позивач для визначення суми такого заробітку керувався   Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року "про затеврдження порядку обчислення середньої заробітної плати".
З зазначених підстав позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, який повинен розраховувати згідно Порядку 100., а тому прийшов до висновку, що оскільки відповідачем проведено фактичний розрахунок із позивачем при звільненні поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України, наявні підстави для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за несвоєчасний розрахунок у розмірі 13326,88 грн. 
Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Спірними питаннями у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень статті 117 КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За приписами статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018 у справах № 806/1899/17, № 806/1551/17, від 19.04.2018 у справі № 806/1183/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).
Враховуючи, що позивач проходив службу в Військовій частині НОМЕР_1 , яка всупереч норм чинного законодавства не здійснила з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з дня, наступного за днем його звільнення, а саме з 03.02.2021 року по день фактичного розрахунку - 02.03.2021 року на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України.
Так, розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 316від 08.02.2021 року грошове забезпечення позивача за грудень 2020 року становило 14754,91 грн., за січень 2021 року - 14754,91 грн.
Таким чином, за останні 2 місяці, що передують звільненню позивача розмір заробітної плати позивача становив 29509,82 грн.
Отже, для обчислення середнього заробітку із 03.02.2021 (наступний день після звільнення позивача) до дня фактичного розрахунку 02.03.2021 року слід застосовувати показник 475,96 грн. в день, 29509,82 грн./ 62 дні = 475,96 грн.)
З урахуванням періоду затримки 28 днів, розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача 475,96 грн., розмір середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 475,96 грн. х 28 днів = 13326,88 грн. (тринадцять тисяч триста двадцять шість гривень 88 коп.), що вірно встановлено судом першої інстанції.
Відтак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо доводів апелянта, що для здійснення виплат військовій частині необхідно отримати кошти від розпорядників вищих рівнів, а тому ним зроблено запити на отримання таких коштів та одразу після їх отримання з позивачем проведено розрахунок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутність бюджетного фінансування та процедура отримання коштів не повинна ставитися в залежність від виплати коштів належних працівнику при звільненні. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що рапорт позивачем було подано завчасно, а тому відповідач мав можливість вчинити дії для виділення та виплати коштів без зволікань.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не дають підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до  ст.316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 28 вересня 2021 року. 

Головуючий суддя:                                                                                О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова