ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року	Львів	Справа № 300/1606/20 пров. № А/857/7520/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Шевчук С.М., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,
представника позивача: Широких Ю.В. 
представника відповідача: Яремак Т.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Широких Юлії Валеріївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 300/1606/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 181 074, 77 грн. та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень за №№0022271307, 0022251307, 002226,-
суддя в 1-й інстанції – Остап`юк С.В.,
час ухвалення рішення – 12 год. 48 хв.,
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 01.02.2021,-

                                                     В С Т А Н О В И В :

06.07.2020 Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 181 074, 77 гривень, визначеної податковими повідомленнями-рішенням за №0022271307,  № 0022251307, №0022261307 від 14.07.2017.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов`язку встановленого статтями 16, 36, 49, 179 та 164, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не сплатив в дохід державного бюджету грошові зобов`язання за платежем: податок на доходи з фізичних осіб в розмірі 167 159, 02 гривень, військовий збір в розмірі 13 915, 75 гривень, штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170 гривень, внаслідок чого утворено податковий борг в розмірі 181 074, 77 гривень, який ним не сплачено. 
16.10.2020 ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про оскарження податкових повідомлень-рішення за №0022271307, № 0022251307, №0022261307 від 14.07.2017, якими визначено позивачу суму заборгованості в розмірі 181 074, 77 гривень.
На обґрунтування зустрічного позову зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, порядку проведення податкової перевірки, що є підставою для їх скасування.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 первісний позов Державної податкової служби в Івано-Франківській до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 181 074, 77 гривень задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету податковий борг з сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, штрафної санкції в розмірі 181 074 гривні 77 копійок.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень за №0022271307, 0022251307, 0022261307 від 14.07.2017 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, невірно встановлено обставин у справі. 
Зокрема, звертає увагу суду на те, що Акт перевірки складений Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області проте судом першої інстанції не надано належної оцінки законності такої перевірки, а висновок Суду про належне повідомлення ОСОБА_3 про проведення перевірки є необґрунтованим і суперечить п 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, яким передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Вважає, що протиправність призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатньою підставою для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, що зумовлює відсутність необхідності перевірки порушення п. 181.1 ст. 181 ПК України як підстави для до- нарахування суми грошового зобов`язання.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог законодавства не прийняв до уваги доводів зустрічного позову про те, що позивач за первинним позовом прийняв оспорювані податкові повідомлення-рішення 14.07.2017 передчасно, до настання дати вручення Акту перевірки платнику податків щодо якого проводилась така перевірка, з порушенням норм Податкового кодексу України. Вважає, що прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень до моменту повернення Акту перевірки суб`єкту владних повноважень або до отримання ним заперечень від платника податків є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки прийняття таких рішень до настання встановлених зако ном строків порушує право такого платника на подання заперечень на висновки, зроблені в Акті перевірки.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою скасувати податкові повідомлення-рішення за №0022271307, 0022251307, 0022261307 від 14.07.2017. В задоволенні позову Державної податкової служби в Івано-Франківській до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 181 074, 77 гривень відмовити.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив її задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача заперечив твердження представника відповідача щодо наявності підстав для задоволення апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18.05.2006 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір за № 014/0002/74/51136.
22.07.2015 між цими особами (далі – сторони) укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором за № 014/0002/74/51136 (а. с. 138 – 141).
Згідно умов договору про припинення зобов`язань від 22.07.2015 сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної Позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на «22» липня 2015 року складе 36 622, 30 доларів США та пені – 474  457, 88 гривень, що складає еквівалент 1 280 934, 43  гривень, по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору (далі – «Боргові зобов`язання»), в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 33 702, 28 доларів США, що складає еквівалент 742 173, 44 гривень по офіційному курсу НБУ на доту укладання цього Договору; проценти, нараховані за користування кредитом – 2 920, 02 доларів США, що складає еквівалент 64 303, 11 гривень по офіційному курсу НБУ на доту укладання цього Договору; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованої за Кредитним договором – 474 457, 88 гривень.
У зв`язку із виконанням Позичальником умов Кредитора, Сторони домовились, що з  «22» липня 2015 року боргові зобов`язання за Кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним.
Сторони домовились вважати, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від «17» грудня 2013 року у справі № 347/3023/13-ц про стягнення з Позичальника на користь Кредитора заборгованості за Кредитним договором вважається Позичальником виконаним, у зв`язку з чим Кредитор зобов`язується протягом 15 - денного строку надати заяву до відділу державної виконавчої служби управління юстиції про припинення виконавчого провадження.
Також матеріалами справи встановлено, що в період з 12.06.2017 до 19.06.2017, на підставі наказу ДПІ у м. Івано-Франківську від 01.06.2017 за № 870 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника громадянина ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 » та довідки за № 6219/10/09-15-13-01-01-18/3283 від 24.05.2016, головним державним ревізором - інспектором Косівського відділення Коломийської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи – громадянина ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування, сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за 2015 рік.
Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-громадянина ОСОБА_1 , проінформовано письмовим повідомленням від 01.06.2017 за №2524/10/09-19-13-04-13 та наказом ДПІ у м. Івано-Франківську від 01.06.2017 за №870, направлених рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 01.06.2017 № 2524/10/09-19-13-04-13.
За результатами вказаної перевірки складено Акт за № 585/09-19-13-07/ НОМЕР_1 від 23.06.2017 яким встановлено порушення ОСОБА_1 : підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 179.7 статті 179 та пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в розмірі 133 591, 22 гривень за отримання доходів у вигляді додаткового блага за 2015 рік в розмірі 742 173, 44 гривень; підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; пункту 1.2, підпункту 1.6 пункту 16 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України в результаті чого донараховано військового збору в розмірі 11 132, 60 гривень.
На підставі Акта перевірки за № 585/09-19-13-07/ НОМЕР_1 від 23.06.2017 Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області податковим повідомленням-рішенням за № 0022251307 від 14.07.2017 збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним податковим зобов`язанням в розмірі 133 591, 22 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 33 397, 80 гривень, податковим повідомленням-рішенням за № 0022271307 від 14.07.2017 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за основним податковим зобов`язанням в розмірі 11 132, 60 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2 783, 15 гривень, та податковим повідомленням-рішенням за № 0022261307 від 14.07.2017 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 170 гривень за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами неподання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.     
Задовольняючи позовні вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у 2015 році отримано дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 742 173, 44 гривень за договором з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль». Кредитор у договорі від 22.07.2015 про припинення зобов`язань за кредитним договором за № 014/0002/74/51136 повідомив ОСОБА_1 про прощення (анулювання) боргу та обов`язок включення суми прощеного (анульованого) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу та самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації.
Однак, ОСОБА_1 в порушення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включив та самостійно не сплатив дохід, отриманий як додаткове благо у вигляді суми основного боргу платника податку в розмірі 742 173, 44 гривень, та не подав позивачу річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) з відображеними відомостями про отримання такого блага.
Відтак суд вважав, що Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області правомірно податковим повідомленням-рішенням за № 0022251307 від 14.07.2017 збільшено, ОСОБА_1 , суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним податковим зобов`язанням в розмірі 133 591, 22 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 33 397, 80 гривень, податковим повідомленням-рішенням за № 0022271307 від 14.07.2017 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за основним податковим зобов`язанням в розмірі 11 132, 60 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2   783, 15 гривень, та податковим повідомленням-рішенням за № 0022261307 від 14.07.2017 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 170 гривень за неподання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. 
Щодо доводів представника позивача за зустрічним позовом щодо недоліків акту перевірки (невірне зазначення суб`єкта її призначення), а також щодо непослідовності контролюючого органу у порядку винесенні податкових повідомлень-рішень та поверненні на його адресу копії акта перевірки, суд першої інстанції вважав, що такі не спростовують доводів позивача за первісним позовом, не можуть слугувати підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати податки в порядку і розмірі, визначеного Законом, а відтак зустрічний позов задоволенню не підлягає. 
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Фактичною підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу про те, що оскільки кредитором (банком) здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), з метою оподаткування така сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного оподатковуваного доходу і є підставою для нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пп.163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абз.2 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За визначенням пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України є вичерпним.
Так, згідно пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу в порядку, визначеному п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України № 321-VIII від 09.04.2015р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» положення якого набрали чинності 07.05.2015, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.
За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 826/6896/17, від 01.10.2019 у справі №826/4578/17, від 29.01.2019 у справі № 821/707/17.
Як свідчать матеріали справи, 22.07.2015 між цими особами (далі – сторони) укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором за № 014/0002/74/51136.
Згідно умов договору про припинення зобов`язань від 22.07.2015 сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної Позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на 22 липня 2015 року складе 36 622, 30 доларів США та пені – 474  457, 88 гривень, що складає еквівалент 1 280 934, 43  гривень, по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього Договору (далі – «Боргові зобов`язання»), в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 33 702, 28 доларів США, що складає еквівалент 742 173, 44 гривень по офіційному курсу НБУ на доту укладання цього Договору; проценти, нараховані за користування кредитом – 2 920, 02 доларів США, що складає еквівалент 64 303, 11 гривень по офіційному курсу НБУ на доту укладання цього Договору; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованої за Кредитним договором – 474 457, 88 гривень.
У зв`язку  із виконанням Позичальником умов Кредитора, Сторони домовились, що з 22 липня 2015 року Боргові зобов`язання за Кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати Боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним. Сторони домовились вважати, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2013 року у справі № 347/3023/13-ц про стягнення з Позичальника не користь Кредитора заборгованості за Кредитним договором вважається Позичальником виконаним, у зв`язку з чим Кредитор зобов`язується протягом 15 - денного строку надати заяву до відділу державної виконавчої служби управління юстиції про припинення виконавчого провадження.
Згідно п. 5 Договору також встановлюється, що з підписанням цього Договору Позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 Договору, та те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).
Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його основного боргу Кредитором буде повідомлено органам Державної фіскальної служби шляхом включення суми анульованого (прощеного) основного боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прошено).
При цьому на Позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації.
З огляду на викладене, сума анульованого (прощеного) основного боргу є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як ПДФО, так і військовим збором.
Встановленими обставинами справи слідує, що податковим органом нарахування сум ПДФО та військового збору відбулось саме за прощення (анулювання) кредитором основної суми боргу (кредиту), відтак суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що такий борг набуває статусу додаткового блага та відповідно до вимог пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Також доходи, визначені ст.163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Ставка військового збору становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
Водночас, відповідно до пп.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп.165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п.165.1 ст.165 Кодексу.
Також у розглядуваному випадку кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тому з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України та оподатковується ПДФО і військовим збором.
Крім того, апеляційний суд вважає за доцільне вказати, що згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Аналіз наведених норм законів свідчить, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Статтею 16 пунктом 16.1 підпунктами 16.1.3, 16.1.4 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із статтею 49 пунктом 49.1 ПК України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку.
Статтею 49 пунктом 49.18 підпунктом 49.18.4 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно зі статтею 164 пунктом 164.2 підпунктом 164.2.17 підпунктом «д» ПК України, боржник самостійно сплачує податок з доходів, визнаних як додаткове благо та відображає їх у річній податковій декларації.
Відповідно до статті 179 пункту 179.7 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Судом встановлено, що позивачем самостійно не задекларовано отримання додаткового блага, у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу.
У відповідності до статті 54 пункту 54.1 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до статті 120 пункту 120.1 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу.
Позивачем не було виконано свого обов`язку щодо подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкову декларацію) за звітний 2015 рік відповідно до цього Кодексу, зокрема в частині отриманого додаткового блага, у зв`язку із прощенням (анулюванням) позивачеві кредитором.
Отже, оскільки позивач таку декларацію не подав, відповідач не порушив встановлений законом строк давності.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень-рішення за №0022271307, № 0022251307, №0022261307 від 14.07.2017, якими визначено позивачу суму заборгованості в розмірі 181 074, 77 гривень, з підстав того, що такі прийняті з порушенням норм пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, порядку проведення податкової перевірки, непослідовності контролюючого органу у порядку винесенні податкових повідомлень-рішень та поверненні на його адресу копії акту перевірки, слід зазначити таке.
Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.
Зокрема, відповідно до п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
При цьому, пунктом 78.4.ст. 78 ПК визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
У відповідності до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, судом встановлено, що 01.06.2017 ДПІ у м. Івано-Франківську винесено наказ №870 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника громадянина ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ».
Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-громадянина ОСОБА_1 , проінформовано письмовим повідомленням від 01.06.2017 за №2524/10/09-19-13-04-13 та наказом ДПІ у м. Івано-Франківську від 01.06.2017 за №870, направлених рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 01.06.2017 № 2524/10/09-19-13-04-13.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги відносно недотримання податковим органом строків, встановлених для прийняття оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій та неналежного скерування Акта перевірки, то вказані доводи позивача також не можуть слугувати підставою для скасування такого рішення контролюючого органу та звільнення платника від відповідальності за вчинене правопорушення. 
Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Отож, обумовлена норма закону встановлює строки, протягом яких податковий орган приймає податкове повідомлення - рішення за результатами перевірки та забезпечує право платника податків на подання заперечень на акт перевірки. Наслідки порушення цих строків положення цієї статті не передбачають.
Відповідно до пункту 114.1 статті 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
За правилами пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм ПК України дає суду підстави для висновку, що якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, прийняття такого рішення після спливу п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності.
Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №2340/4876/18, від 24 квітня 2019 року у справі №820/212/16, від 25 січня 2019 року по справі №826/1479/17, від 03 квітня 2018 року у справі №810/5546/15, від 13 лютого 2018 року у справі №820/1975/17.
Окрім того, матеріалами справи підтверджено факт скерування Акту перевірки 24.06.2017 та податкових повідомлень-рішень 17.07.2017 у відповідності до порядку, визначеного ст. 42 ПК України.
Неотримання платником податків документів, надісланих контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення не свідчить про невиконання податковим органом обов`язку, встановленого приписами ПК України.
З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -
                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 300/1606/20 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року