Постанова
іменем України
01 липня 2021 року
м. Київ
справа № 192/1576/19
провадження № 51-1416км21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040650003045, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, що проживає за адресою:  АДРЕСА_1 ,такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК. 
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів у цьому кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що наприкінці квітня 2016 року у нього виник умисел, спрямований на носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Так, ОСОБА_6 наприкінці 2016 року, проходячи військову службу в зоні АТО в м. Донецьку та с. Широкине, точної адреси під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 побачив на землі та на противнику, який лежав без ознак життя, вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, підібрав їх у невстановленій кількості та поклав собі до сумки.
Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, наприкінці 2016 року на невстановленому слідством транспортному засобі, за допомогою сервісу «BlaBlaCar», перевіз придбані ним вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де почав зберігати не маючи відповідного, передбаченого законом дозволу. А потім на початку 2017 року, пересуваючись на невстановленому слідством транспортному засобі за допомогою сервісу «BlaBlaCar», перевіз частину раніше придбаної ним вогнепальної зброї та бойових припасів на адресу: АДРЕСА_1 , де почав зберігати не маючи відповідного, передбаченого законом дозволу.
28 травня 2019 року в період часу з 06:20 до 08:55 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 було  виявлено та вилучено: виготовлений саморобним способом пістолет «Carrera GT60» з маркуванням НОМЕР_1 калібру 9 мм, який є вогнепальною зброєю; 21 патрон калібру 7.62 мм, з яких 20 патронів є мисливськими патронами зразка 1943 року; 68 патронів калібру 7.62 мм, які є проміжними патронами з трасуючою кулею «Т-45» зразка 1943 року; 22 патрона калібру 9 мм Р.А., виготовлені саморобним способом з використанням сигнальних пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А. Knall; 66 патронів калібру 7.62 мм, з яких 59 є проміжними патронами з кулями «ПС» зі сталевим осереддям зразка 1943 року, 3 патрона є проміжними патронами з трасуючими кулями «Т-45» зразка 1943 року; 1 патрон калібру 5.6 мм; один патрон калібру 5.6 мм; 1 патрон калібру 5.45 мм зразка 1974 року; 1 гвинтівковий патрон калібру 7.62 мм зразка 1908 року – всі вони є бойовими припасами та придатні до стрільби.
Крім того, 28 травня 2019 року в період часу з 06:10 до 10:21 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_6 виявлено та вилучено: 37 гвинтівкові патрони калібру 7.62мм; 5 споряджених корпуси ручних осколкових, оборонних гранат Ф-1; 3 споряджених корпуси ручних, осколкових, наступальних гранат РГН, які відносяться до категорії вибухових речовин; 3 запала УДЗ; 6 запалів типу УЗРГМ, УЗРГМ2; електродетонатор типу ЕДПр, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та при поєднанні корпусів ручних гранат РГД-5, Ф-1 з запалими типу УЗРГМ, УЗРГМ2 і  корпусу ручної гранати РГН та запалу типу УДЗ утворюють осколкові ручні гранати РГД-5 та Ф-1 і бойову ручну гранату РГН, які відносяться до категорії бойових припасів; 158 патронів калібру 5.45 мм, які є бойовими припасами; пістолет «AKREP 2004-MAGNUM 5320» калібру 9 мм Р.А. Knall; 1 патрон калібру 12.7 мм з бронебійно-запалювальною кулею «БС-41» зразка 1941 року; 2 патрона калібру 14.5 мм, а саме 1 патрон з бронебійно-запалювальною кулею    «Б -32» зразка 1932 року, 1 патрон з запалювальною кулею миттєвої дії «МДЗ», які ОСОБА_6 незаконно зберігав за місцем свого мешкання, без передбаченого законом дозволу, таким чином порушивши Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року № 292.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури залишив без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 – задовольнив. 
Вирок щодо  ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінив. Зазначивши вважати  ОСОБА_6  засудженим за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
На підставі ст. 75 КК звільнено  ОСОБА_6  від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст.76 КК.
У решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вважає, що положення  статей 69, 75 КК щодо ОСОБА_6 застосовані неправильно, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість. Крім того, прокурор вказує, що апеляційний суд у резолютивній частині призначавши покарання ОСОБА_6 нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 263 КК, не зазначив висновків суду про застосування положень ст. 69 КК. 
На касаційну скаргу прокурора засуджений подав заперечення, в  яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність заявлених вимог і просить залишити їх без задоволення, а судове рішення – без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник і засуджений просять ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновок суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК є неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Згідно зі ст. 69 КК суд вправі застосувати її положення і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті), лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з обов`язковим урахуванням особи винного.
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання  із застосуванням ст. 69 КК, належним чином мотивував своє рішення в цій частині. 
Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є учасником бойових дій, має нагороди: почесного звання; відзнаку за оборону «Маріуполя»; «Захисник доброволець», за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, навчається у вищому навчальному закладі. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку про те, що сукупність усіх наведених обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК. 
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора та погоджуючись з висновком місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК,  урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують покарання, і належним чином мотивував своє рішення в цій частині. Із таким висновком погоджується і колегія суддів. 
Такий висновок суду щодо можливості застосування ст. 69 КК вмотивований, а переконливих і достатніх аргументів, які б доводили зворотнє та неправильне застосування вказаного закону України про кримінальну відповідальність касаційна скарга сторони обвинувачення не містить. 
Разом з тим, доводи прокурора про те, що суд апеляційної інстанції в резолютивній частині при призначенні покарання ОСОБА_6 нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 263 КК, а саме покарання у виді 2 роки позбавлення волі, не зазначив висновків суду про застосування положень ст. 69 КК, є слушними. Як убачається із судового рішення, суд апеляційної інстанції, погодившись у мотивувальній частині ухвали з висновком суду першої інстанції в частині застосування ст. 69 КК, у резолютивній частині при призначенні ОСОБА_6 покарання не зазначив застосування цієї статті. Тому ці обставини підлягають врахуванню апеляційним судом при визначенні покарання. 
Однак, погоджуючись з можливістю застосування ст. 69 КК, колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. 
Так, відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження                                   за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак суд не мотивував свого рішення про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК, не обґрунтував висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання. 
При цьому, поза увагою апеляційного суду залишились конкретні обставини злочину, а саме перевезення обвинуваченим (двічі) великої кількості вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин (більше 175 патронів калібру 7.62 мм; 157 патронів калібру 5.45 мм, 11 патронів калібру 9 мм; ВОГ-17; запали УЗРГМ-2; 7 корпусів гранати РГД5; 3 корпуси гранати Ф-1; 4 корпуси РГМ; запал ЕДТ; 4 снаряда 23 калібру; снаряд калібру 30 мм; пістолет марки CARRERA GT-60 з маркуванням C45іН -17010014; пістолет з маркуванням «AKRED2004 - MAGNUM 5320» та інше) у громадському транспорті, наражаючи на небезпеку людей, створюючи загрозу їх життю та здоров`ю. Також те, що зброю було вилучено у двох регіонах країни: у Харківській, за місцем проживання ОСОБА_6 , та Дніпропетровській областях, за місцем проживання його батьків. Зазначені обставини суттєво підвищують суспільну небезпеку цього злочину в умовах складної суспільно-політичної обстановки в державі та суттєво впливає, як на охорону громадської безпеки у цьому регіоні держави, так і на запобігання вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами. 
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне м`якість призначеного покарання, а тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                             ОСОБА_3