Справа № 307/1017/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        КУШТАНА Б.П., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/1017/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 26 листопада 2020 року, повний текст якого складено 4 грудня 2020 року, головуючий суддя Чопик В.В., -

встановив:

08.04.2020 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Романюк О.П., звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
Позивачка є донькою від першого шлюбу ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка є донькою ОСОБА_1 від другого шлюбу.
Спадкодавець був засновником та учасником ТОВ «Форум», після його смерті залишився зареєстрований на праві власності за ТОВ «Форум» будинок заготпункту по АДРЕСА_1 ,
Оскільки заповіту спадкодавець не залишив, має місце спадкування за законом. Позивачка належить до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1223 ч. 1 ЦК України).
У встановлений ст. 1270 ч. 1 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини позивачка не могла подати заяву про прийняття спадщини.
Так, позивачка понад п`ять років живе і працює в Чеській Республіці, де разом з нею проживає її мати ОСОБА_3 , за якою позивачка постійно доглядає.
Більш ніж чотири роки позивачка проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , з яким офіційно зареєструвала шлюб 19.10.2018. Чоловік позивачки тривалий час тяжко хворіє, був оперований, з 06.12.2012 він визнаний інвалідом з втратою 70% працездатності. Чоловік регулярно повинен приймати ліки, тривалий час лікується опіоїдами і потребує постійної присутності позивачки.
Через це позивачка тривалий час не приїжджала до України і приїхавши в січні 2020 року дізналася, що батько помер, а спадщину прийняла одноособово відповідачка, яка не дає згоди на прийняття спадщини також і позивачкою.
Із другою дружиною свого батька та з донькою батька від другого шлюбу – ОСОБА_2 у позивачки склалися не дуже добрі стосунки. Останні роки життя батько хворів, відповідачка неохоче розповідала про стан його здоров`я і після смерті батька своєчасно не повідомила про це. На думку позивачки, такі дії були вчинені умисно, з метою одноособового прийняття спадщини та позбавлення позивачки права на неї.
Отже, строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважної причини і реалізувати своє право на спадкування вона може лише судовим порядком.
Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 1272 ЦК України щодо можливості визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, позивачка ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду від 26.11.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, оскільки про смерть батька позивачка була повідомлена відповідачкою в той же день, реальних перешкод для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини позивачка не мала і поважності причин її неподання не довела.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Романюк О.П., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається в скарзі на обставини, якими мотивувався позов. Окрім цього, наводить такі доводи.
Суд не дав належної оцінки тій встановленій під час розгляду справи обставині, що відповідачка подаючи нотаріусу заяву про прийняття спадщини не повідомила про наявність позивачки як ще одного спадкоємця.
З урахуванням цього, суд неправильно витлумачив правову позицію Верховного Суду щодо обов`язку нотаріуса повідомити всіх спадкоємців про відкриття спадщини, в тому числі, шляхом публікації оголошення в пресі. Нотаріус не вчинив жодних дій для повідомлення позивачки про відкриття спадщини та для виклику її як спадкоємця.
Ухвала суду про витребування спадкової справи не була своєчасно виконана Тячівською державною нотаріальною конторою, тому рішення ухвалене судом без дослідження спадкової справи.
Поважні причини, з яких позивачка не могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, безпідставно не були враховані судом.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов – задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меженна В.І., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що відповідно до встановлених у справі обставин позивачка в день смерті батька сторін була повідомлена про це відповідачкою через соціальну мережу, тому одразу знала про відкриття спадщини. Позивачка після смерті спадкодавця вісім разів приїжджала до України, однак, заяву про прийняття спадщини не подавала. Жодних перешкод для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, в тому числі, через консульську установу України в Чеській Республіці, позивачка не мала і доказів про такі не надала. Спадкова справа судом досліджувалася, її матеріали враховувалися під час ухвалення рішення. Дії відповідачки щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність причини пропущення позивачкою строку на прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Романюк О.П., подала відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_2 , де стверджує, серед іншого, що вона не заперечує того факту, що знала про смерть батька, а причиною пропущення строку є не та обставина, що позивачка не знала про смерть батька, а те, що вона не мала змоги у термін до шести місяців подати заяву про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивачки ОСОБА_1 адвоката Романюк О.П., яка апеляцію підтримала, відповідачки ОСОБА_2 адвоката Меженної В.І., яка скаргу не визнала, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 4, 5, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін; диспозитивність;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України та іншого законодавства щодо спадкування в редакції, чинній на час їх виникнення.

ОСОБА_1 , який проживав у с. Калини Тячівського району та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6-8, 10, 96-98 та ін.).

Спадковий реєстр не містить даних про заповіт ОСОБА_1 (а.с. 100).

Довідкою від 30.04.2021 № 02-35/310 Дубівська селищна рада Тячівського району Закарпатської області повідомила апеляційний суд про те, що за наявною інформацією в будинку АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним ніхто не проживав і зареєстрований не був.

Позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована в м. Чопі Закарпатської області, 19.10.2018 уклала в Чеській Республіці шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 7-8, 14-15). В. Коубек є інвалідом з втратою 70% працездатності з грудня 2012 року, лікується, зокрема, опіоїдами, що підтверджується документацією, складеною в Чеській Республіці (а.с. 16-21). Доказів проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до моменту укладення шлюбу, як і доказів офіційного тимчасового чи постійного проживання в конкретний період у Чеській Республіці в справі немає.

Відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою України, зареєстрована і мешкає в м. Ужгороді (а.с. 97).

Скріншотами листування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в соціальній мережі підтверджується, що 08.07.2017 відповідачка повідомила позивачці, яка знаходилася в Чеській Республіці, про смерть батька, це повідомлення було отримане, прочитане, у відповідь на нього ОСОБА_1 питала про час похорону батька, 13.07.2017 сторони обговорювали обставини похорону, а 20.07.2017 ОСОБА_1 повідомила, що в Україні буде у січні 2018 року (а.с. 55, 59, 59). Факт такого спілкування та його зміст сторонами не заперечується.

Тячівська державна нотаріальна контора при листі від 17.08.2020 № 262/01-16 надала суду першої інстанції копію матеріалів спадкової справи № 391/217 (номер справи у Спадковому реєстрі 60927768), заведеної після смерті ОСОБА_1 (а.с. 93). З цих матеріалів випливає, що:
12.07.2017 ОСОБА_2 подала до держнотконтори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька, якою прийняла спадщину та повідомила, що документи, які стосуються оформлення спадкових прав, а також додаткові відомості щодо вирішення питання спадкування будуть подані пізніше (а.с. 94);
13.07.2017 ОСОБА_5 подала до держнотконтори заяву про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_1 , на користь доньки спадкодавця, онуки заявниці – ОСОБА_2 (а.с. 95).

Головний центр обробки інформації Державної прикордонної служби України листом від 23.09.2020 № 0.184-25391/0/15-20-Вих повідомив Тячівський районний суд про наявні в базі даних відомості щодо перетинання ОСОБА_1 державного кордону України: в`їзд – 25.01.2017, виїзд – 25.02.2017; в`їзд – 28.01.2018, виїзд – 22.03.2018; в`їзд – 17.09.2018, виїзд – 28.09.2018; в`їзд – 02.08.2019, виїзд – 07.08.2019; в`їзд – 27.01.2020, виїзд – 02.02.2020 (а.с. 116).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 була обізнана про смерть свого батька ОСОБА_1 одразу ж.

Відповідно до ЦК України:
спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 ч.ч. 1, 2);
право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ч.ч. 1, 2, 3);
діти та батьки спадкодавця належать до числа спадкоємців першої черги за законом (ст. 1261 ч. 1);
спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ч. 1);
спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати, зокрема, нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ч. 1);
для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1);
якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ст. 1272 ч. 1);
спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу; заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу … (ст. 1273 ч. 1);
спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ст. 1274 ч. 2);
за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ч. 3).

Отже, для реалізації свого права на спадкування спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Законом України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме; нотаріус також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (ст. 63 ч.ч. 1, 2).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), у Главі 10 Розділу ІІ встановлено, що:
при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (п. 1.2.);
при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2.);
для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2.);
заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п. 3.3);
якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається; у цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка (п. 3.4.);
якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини; своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку (п.п. 3.5., 3.23.);
якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (п. 3.15);
суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п. 3.16.).

Ключовою обставиною, яка має значення в контексті забезпечення спадкоємцю можливості реалізувати своє право на спадкування, є факт обізнаності спадкоємця про відкриття спадщини та час, коли спадкоємцю стало відомо про це. При цьому, слід враховувати специфіку спадкування за законом і за заповітом: у першому випадку спадкування здійснюється відповідно до встановленої законом черговості і спадкоємець відповідної черги за законом зважаючи на факт обізнаності в певний момент про відкриття спадщини реалізує своє право чи не набуває такого саме з огляду на ці обставини, тоді як у другому випадку спадкоємець за заповітом, який може належати до більш дальніх черг спадкоємців за законом або не належати до жодної з них, може не мати підстав очікувати спадкування як такого, має бути обізнаний із самою можливістю спадкування, наявністю права на спадкування та підстави для цього, що нею є заповіт спадкодавця, який помер, лише за такої обізнаності спадкоємець може проявити відповідне волевиявлення, вчиняти дії, спрямовані як на реалізацію свого права, так і на відмову від цього, зрештою, не вчиняти ніяких дій.

Зважаючи передусім на необхідність захисту законних прав спадкоємців за заповітом Верховний Суд України саме в таких правовідносинах висловив у справі № 6-496цс17 (постанова від 06.09.2017) правову позицію, за змістом якої:
поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій;
правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці перешкоди суд визнав поважними;
необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а обставини щодо вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця (позивача) про відкриття спадщини, для здійснення виклику позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, підлягають перевірці.

У подальшому Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 у справі № 656/219/18, від 21.09.2020 у справі № 130/2517/18 та в ряді інших справ підтвердив цю правову позицію у відмінних від справи, що розглядається, правовідносинах і виходив також із того, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, вирішується судом в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи; на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Для застосування вказаних правових позицій у справі, що розглядається, в якій має місце спадкування за законом, а не за заповітом, підстав немає. Позивачці, яка належить до першої черги спадкоємців за законом, було достеменно і своєчасно відомо про відкриття спадщини, жодних об`єктивних перешкод у реалізації свого права на спадкування вона не мала і доказів про такі не надала. Окремого повідомлення нотаріусом про відкриття спадщини позивачка не потребувала. Посилання на проживання в іноземній державі, на хворобу чоловіка і т.ін. не є непереборними, об`єктивними перешкодами для подання заяви про прийняття спадщини, в тому числі, через консульську установу України за кордоном, шляхом направлення поштою, із посвідченням справжності підпису заявника на ній тощо. Позивачка неодноразово і на тривалі проміжки часу приїжджала до України і могла також подати заяву нотаріусу в Україні особисто, проте, не робила цього, а позов про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подала майже через три роки з моменту відкриття спадщини.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку наявним доказам, правовим позиціям сторін, правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, вірно виходив із того, що реалізуючи свої цивільні та процесуальні права в змагальному процесі на свій ризик і розсуд позивачка пред`явила необґрунтовані вимоги та не довела їх належним процесуальним порядком. Суд не мав передбачених законом підстав для задоволення позову і обґрунтовано в ньому відмовив. Доводи апеляції правильності по суті та відповідності вимогам закону рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 26 листопада 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 6 вересня 2021 року.

Судді