ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року 

м. Київ

Справа №910/15977/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. - головуючий, Вронська Г.О., Кролевець О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
представників учасників справи:
позивача - Ясинецького О.А.,
відповідача - Рибачка А.О., Чернявського Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврострой"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 (головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.)
у справі №910/15977/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврострой"
про стягнення 2560822,61 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" (далі - ТОВ "Екопромлайн") звернулось до Господарського суду міста Києва   з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврострой" (далі - ТОВ "Укрєврострой") про стягнення 2560822,61 грн, з яких: заборгованість у сумі 2174882,95 грн, пеня у сумі 274633,34 грн, інфляційні втрати у сумі 60896,71 грн, 3% річних у сумі 50409,61 грн.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 02.12.2019 №02-12/16 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, а саме - кукурудзу 3-го класу.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
2.1. 02.12.2019 між ТОВ "Екопромлайн" (постачальник) та ТОВ "Укрєврострой" (покупець) укладений договір поставки  №02-12/19 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу, іменований в подальшому "товар", на умовах, передбачених даним договором.
2.2. За змістом пункту 4.1 договору постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі в строк до 31.12.2019 на умовах РСД (франко-перевізник) Полтавська обл., Козельщинський р-н, с. Лутовинівка у редакції "Інкотермс 2010". Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання останнім товару та документів, зазначених у пункті 4.3 цього договору.
2.3. Відповідно до пункту 4.3 договору товар повинен супроводжуватись наступними документами:
а) податковою накладною, складеною в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному  чинним законодавством України, електронного підпису уповноваженої постачальником особи, та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних;
б) видатковими накладними, виписаними на 100% вартості товару - оригінал;
в) товарно-транспортними накладними (типова форма №1-ТН) - оригінал;
г) карантинним та/або ветеринарним сертифікатами, на вимогу покупця та за рахунок постачальника - оригінал.
2.4. Датою поставки товару є дата його передачі у власність покупцю згідно із пунктом 4.1 даного договору (пункту 4.4 договору). 
2.5. Відповідно до пункту 5.1 договору покупець здійснює оплату в наступному порядку: 5.1.1. Попередня оплата здійснюється у розмірі 80% від вартості кожної підготовленої до відвантаження партії товару  шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку постачальника, протягом 2-х (двох) банківських днів від дати отримання наступних документів:
- рахунку-фактури, виставленого на 100% вартості підготовленої до відвантаження партії товару, із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; 
- документів, передбачених пунктом 5.3 цього договору.
2.6. Пунктом 5.1.2 договору визначено, що остаточний розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку постачальника, протягом 2-х (двох) банківських днів  від дати отримання наступних документів: 
- квитанції №1 про реєстрацію електронної податкової накладної в Єдиному Державному реєстрі податкових накладних, виписаної в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, з відповідним заповненням всіх реквізитів податкової накладної і яка підтверджує: поставку товару покупцю (партії товару) за цим договором поставки; ціну поставки товару (партії) за цим договором; загальну вартість товару (партії товару) за цим договором поставки;
- документів, передбачених пунктом 4.3 цього договору.
2.7.  Згідно з рахунком ТОВ "Екопромлайн" на оплату від 06.12.2019 №196 вартість товару, поставленого за договором, становить 2574882,95 грн.
2.8. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що поставив відповідачу товар на загальну суму 2574882,95 грн, на підтвердження чого надав до матеріалів позовної заяви видаткові накладні №217 від 10.12.2019 на суму 1380611,58 грн, №203 від 07.12.2019 на суму 466480,54 грн, №202 від 06.12.2019 на суму 727790,83 грн.
2.9. Також позивачем надані до матеріалів позовної заяви копії товарно-транспортних накладних №0780 від 05.12.2019, №0781 від 05.12.2019, №0782 від 05.12.2019, №0783 від 06.12.2019, №0784 від 06.12.2019, №0785 від 07.12.2019, №0786 від 07.12.2019, №0787 від 09.12.2019, №0788 від 09.12.2019, №0789 від 09.12.2019, №0790 від 09.12.2019, 0791 від 10.12.2019, №0792 від 10.12.2019, №0793 від 10.12.2019, №0794 від 10.12.2019, №0795 від 10.12.2019, №0796 від 10.12.2019.
2.10. 08.01.2021 відповідач здійснив на користь позивача часткову оплату рахунку  №196 від 06.12.2019 на суму 400000,00 грн.
2.11. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2174882,95 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання пені у сумі 274633,34 грн, інфляційних втрат у сумі 60896,71 грн та 3% річних у сумі 50409,61 грн.
3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 28.01.2021 у справі №910/15977/20 відмовив у задоволенні позову повністю.
3.2. Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано, а матеріали справи не містять відповідних податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних, а враховуючи встановлені у пункті 5.1 договору строки оплати за умови надання таких документів відповідачу, суд дійшов висновку, що строк оплати за наданими позивачем видатковими накладними на час розгляду справи не настав, у зв`язку із чим позовні вимоги у частині стягнення основної заборгованості є передчасними.
3.3. Суд зазначив, що оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем, вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, які є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості, також задоволенню не підлягають.
3.4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 09.06.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15977/20 скасував; прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив.
3.5. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що такі документи як податкові накладні та квитанції про реєстрацію податкових накладних складаються та реєструються в електронному вигляді в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а квитанція про реєстрацію податкової накладної одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
3.6. З огляду на що, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо отримання відповідачем квитанцій про реєстрацію електронних накладних після реєстрації позивачем таких податкових накладних у відповідному Реєстрі, а відтак і настання у відповідача за умовами договору строку оплати за товар, поставлений йому позивачем за договором.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та виклад позиції інших учасників справи.
4.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі №910/15977/20, ТОВ "Укрєврострой" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у цій справі залишити в силі.
4.2. У якості підстави касаційного оскарження скаржник вказав пункти 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі -  ГПК України), посилаючись на те, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного суду України, викладеного у постанові від 19.08.2014 у справі №3-53гс14, Верховного Суду, викладених у постановах від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, а саме щодо застосування статей 538 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статей 6 та 692 ЦК України.
4.3. Скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції доводів відповідача щодо введення останнього в оману позивачем в частині реальності своїх намірів з поставки зернових культур для формування штучної заборгованості відповідача за товар, який в дійсності поставлений не був.
4.4. Окрім цього скаржник зазначає, що прийнятий судом апеляційної інстанції у якості доказу акт звірки взаємних розрахунків від імені відповідача підписано не уповноваженою особою, і такий акт також не може бути підтвердженням заборгованості відповідача, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. 
4.5. ТОВ "Екопромлайн" подало  відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
5. Позиція Верховного Суду.
5.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).
5.2. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд виходить з такого.
5.3. Предметом спору у цій справі є стягнення з ТОВ "Укрєврострой" (покупця) заборгованості за поставлений ТОВ "Екопромлайн" (постачальником) товар - кукурудзу, а також інфляційні втрати та 3% річних, нараховані на основну заборгованість.
5.4. Підставою позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним 02.12.2019 між сторонами договором поставки  №02-12/19. На підтвердження чого позивачем до позову було надано відповідні товарно-транспортні накладні, видаткові накладні та акт звірки взаєморозрахунків.
5.5. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
5.6. За приписами статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. 
5.7. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
5.8. Як було зазначено вище, 02.12.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №02-12/19 поставки, за умовами якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити і передати у власність, а відповідач (покупець) прийняти і оплатити товар. 
5.9. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
5.10. Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
5.11. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
5.12. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції констатував факт настання строку зобов`язань з оплати за товар (кукурудзу), презюмуючи встановленими обставини фактичної поставки позивачем товару за виконаним договором. При цьому суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції про зворотнє щодо ненастання строку оплати за договором з мотивів, наведених у пунктах 3.5, 3.6 цієї постанови.
5.13. Разом з тим, як у поданому відповідачем до суду апеляційної інстанції запереченні на апеляційну скаргу позивача, так і у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву, відповідач зазначав, що оспорює, в тому числі, обставину фактичного здійснення позивачем поставки товару (кукурудзи) до місця поставки - елеватора в селі Лутовинівка Полтавської області (Виробничий підрозділ "Лутовинівський елеватор" Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерно-агротрейд").
5.14. Відповідач наголошував, що відповідно до наданих позивачем товарно-транспортних накладних від 10.12.2020, водії транспортних засобів              ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (які керували транспортними засобами СКАНІЯ д.н.з НОМЕР_1 та ДАФ д.н.з. НОМЕР_2 ) начебто здійснили перевезення зернової продукції за маршрутом Кагарлик - Лутовинівка двічі на день.
5.15. Однак, на переконання відповідача, такі відомості є суперечливими, оскільки не враховують: час відвантаження зернової продукції та транспортні засоби в пункті відвантаження; відстань автомобільних доріг та їх стан; тип транспортних засобів, їх вагу, вагу вантажу, що повинен бути перевезений; час розвантаження зернової продукції в пункті призначення з оформленням відповідних супроводжуючих документів. 
5.16. Відповідач у суді першої інстанції також посилався на необхідність додаткового часу для збирання усіх документів, які будуть надані ним на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві на позову заяву.
5.17. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
5.18. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
5.19. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
5.20. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. 
5.21. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
5.22. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
5.23. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
5.24. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
5.25. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
5.26. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
5.27. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
5.28. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
5.29. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
5.30. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
5.31. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
5.32. Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
5.33. Проте, всупереч норм частини першої статті 282 ГПК України, суд апеляційної інстанції не надав оцінки з викладенням відповідних мотивів доводам відповідача та поданих ним до матеріалів справи доказам, (в тому числі до відзиву на апеляційну скаргу) на обґрунтування заперечень фактичного здійснення позивачем поставки товару (кукурудзи) на елеватор в селі Лутовинівка Полтавської області.
5.34. При цьому суд першої інстанції також не досліджував обставини фактичної поставки товару (кукурудзи), відмовивши у прийнятті наданих відповідачем доказів, якими останній обґрунтував відсутність в базі даних елеватора поставки позивачем зерна у спірний період за відповідними товарно-транспортними накладними.
5.35. Так, з матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою від 10.12.2020 судом першої інстанції було відкладено підготовче засідання на 24.12.2020, а в подальшому протокольною ухвалою від 24.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.01.2021.
5.36. 11.01.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке у судовому засіданні 28.01.2021 представник відповідача просив задовольнити.
5.37. Розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи документів, суд першої інстанції зазначив, що надані відповідачем документи не приймаються до розгляду, так як подані з пропуском строку, а відповідачем не наведено поважних причин, за яких відповідні документи не могли бути подані у підготовчому засіданні. За таких обставин, суд, керуючись частиною другою статті 207 ГПК України, протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання відповідача про долучення відповідних документів, про що також зазначено в протоколі судового засідання від 28.01.2021.
5.38. Водночас, враховуючи те, що поважними можуть рахуватися обставини, які є об`єктивно непереборними обставинами, що не залежать від волі учасника справи, та які перешкоджають у вчиненні певної процесуальної дії, оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
5.39. Разом з тим, будь-якої оцінки поважності/неповажності причин пропуску відповідачем строку на звернення з клопотанням про долучення до матеріалів справи відповідних документів, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення щодо самого факту здійснення позивачем поставки товару на спірну суму боргу, як рішення суду першої інстанції, так і прийнята за наслідком його перегляду постанова суду апеляційної інстанції, не містять. 
5.40. Колегія суддів зазначає, що обставина реального виконання договору в частині  здійснення позивачем фактичної поставки товару (кукурудзи) підлягала окремому доведенню у цій справі, оскільки на це, як на одну із підстав заперечення доводів позову, у судах першої та апеляційної інстанцій постійно наголошувала сторона відповідача.  
5.41. Таким чином, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, не встановив істотні обставини по справі, на які посилалась одна зі сторін, та не надав власної оцінки правомірності процесуальних дій суду першої інстанції в частині обґрунтованості відмови у клопотанні відповідача про долучення документів до матеріалів справи.
5.42. Разом з тим, суд першої інстанції, відмовивши в позові не підстав, викладених у відзиві відповідача, здійснив правову кваліфікацію конфлікту сторін поза межами аргументів відповідача у справі, що повинен був вчинити після спростування цих аргументів, чого в цьому випадку не відбулось.
5.43. Верховний Суд вважає, що ті доводи, що наводились відповідачем при розгляді справи, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від суду першої та апеляційної інстанцій їх повного дослідження, надання їм оцінки і відображення у судових рішеннях.
5.44. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.45. Однак, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
5.46. Не з`ясувавши обставини щодо поставки товару та не дослідивши пов`язані з аргументами відповідача докази, що, у свою чергу, потягло відсутність умотивування щодо цих аргументів, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду даної справи.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
6.1. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.3. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.4. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.
6.5. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити доводи сторін, наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення. Судова колегія зазначає, що суду для правильного вирішення спору, в межах предмету та підстав позову, слід встановити обставини щодо виконання позивачем договору в частині фактичного здійснення поставки товару (кукурудзи) на спірну суму боргу, про що відповідач, починаючи з аргументів, викладених у своєчасно поданому відзиві, наголошував судам, втім, враховуючи відсутність умотивування щодо цих аргументів, не був почутий.
7. Розподіл судових витрат.
7.1. Оскільки у цьому випадку Верховний Суд не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрєврострой" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15977/20 скасувати.
3. Справу №910/15977/20 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             С. В. Бакуліна
Судді                                                                                                         Г. О. Вронська
                                                                                                                  О. А. Кролевець