ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/15693/20                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Єгорової Н.М.,
                                                                                                    Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до Головне управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0055305204 від 08.04.2020, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Київській області в якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0055305204 від 08.04.2020.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2021 адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ГУ ДПС у Київській області при винесенні податкового повідомлення-рішення від 08.04.2020 №0055305204, якими встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб діяла згідно норм чинного законодавства, оскільки дія мараторію, встановленого ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2017 у справі №911/378/17 про банкрутство Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» застосовується до 10.07.2017, а в даному випадку штрафні санкції застосовані за період 2019-2020 роки.
Також, відповідач просить замінити його у даній справі в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з ГУ ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на ГУ ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096798).
12.07.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо клопотання відповідача про заміну його правонаступником, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 №893 (далі - Постанова №893) Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Київській області.
Згідно з абз. 3 п. 2 Постанови №893, територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.
Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (п. 3 Постанови №893).
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ №529) утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Київській області.
Згідно з наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови №893, розпочато з 01.01.2021.
Крім того, з метою реалізації Постанови №893 та враховуючи Наказ №529, Державною податковою службою України видано наказ від 12.11.2020 №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» та регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.
У частині самопредставництва визначено, що територіальний орган ДПС з метою організації своєї діяльності забезпечує самопредставництво ДПС та ГУ ДПС у судах через начальника ГУ ДПС, а також без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС через їхніх заступників, державних службовців підрозділів до функціональних повноважень яких належить представництво в судах інтересів ГУ ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС та ГУ ДПС в судах без окремого доручення Голови ДПС та начальника ГУ ДПС.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру, 19.10.2020 внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Таким чином, з 19.10.2020 Головне управління ДПС у Київській області перебуває у стані припинення, а повноваження та функції даного органу передано до Державної податкової служби України.
Водночас, 30.09.2020 до Єдиного державного реєстру внесено запис про створення Головного управління ДПС у Київській області в якості філії (іншого відокремленого підрозділу) у складі Державної податкової служби України.
Враховуючи викладене, оскільки повноваження та функції Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) нормативним актом передані Державній податковій службі України, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для заміни як сторони у справі територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права, а саме: Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096798).
Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, враховуючи вище викладені норми законодавства та з`ясовані колегією суддів обставини, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та, як наслідок наявність підстав для його задоволення.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2020 ГУ ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб КП «Управління житлово-комунального господарства», якою встановлено порушення вимоги п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України.
Відповідно до Акту від 17.03.2020 № 1649/10-36-52-04/31476318 перевіркою встановлено, що позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України погашено узгоджену суму податкового зобов`язання з земельного податку в розмірі 31 700,00 грн., із затримкою більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.
За результатами розгляду матеріалів перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0055305204 від 08.04.2020 про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з плати за землю у сумі 6 340,11 грн. (31 700,00 грн. х 20 %).
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення №0055305204 від 08.04.2020 протиправним, КП «Управління житлово-комунального господарства» звернулось до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з акту перевірки та з розрахунку штрафної санкції до спірного податкового повідомлення-рішення вбачається зарахування коштів в рахунок погашення додаткового зобов`язання, граничний термін сплати якого був 31.01.2013 (документ від 23.12.2013 №810), сплата якого потягла нарахування штрафних санкцій, та яке виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство позивача, а подальше спрямування поточних платежів платника податків на погашення податкового зобов`язання, яке виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство позивача є неправомірним та має наслідком недостовірність відомостей інформаційних систем податкового органу щодо сум зарахування податкового зобов`язання позивача зі сплати земельного податку. Відтак, у контролюючого органу були відсутні визначені законодавством підстави для нарахування штрафних санкцій, що передбачені п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Підпункт 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Керуючись пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Відповідно до пунктів 288.2-288.4 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
За приписами п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пункт 126.1 ст. 126 ПК України встановлює, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, самостійно визначені платником податків у податковій декларації з плати за землю суми податкового та/або грошового зобов`язання що подається до контролюючого органу, вважаються узгодженими та мають бути сплачені кожного місяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, при цьому, за наявності у платника такого податку податкового боргу за інші (попередні) періоди, сума сплаченого грошового зобов`язання з податку за землю спрямовується контролюючим органом на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податку. 
При цьому,  платник податку несе відповідальність за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань у вигляді застосування до такого платника штрафних санкцій, які розраховується у відсотковому відношенні від погашеної суми податкового боргу залежно від кількості днів такої затримки.
З матеріалів справи вбачається, Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» в межах строків звітності подало податкову декларацію з плати за землю №9007545805 за 2019 рік у сумі 16 150,71 грн. Відповідно до платіжних доручень  від 25.01.2019 №179, від 22.02.2019 №434, від 29.03.2019 №723, від 19.04.2019 №921,  від 29.05.2019 №1225, від 26.06.2019 №1455, від 30.07.2019 №1731, від 15.08.2019 №1878, від 30.09.2019 №2164, від 25.10.2019 №2404, від 02.10.2019 №2192, від 25.10.2019 №2404, від 28.11.2019 №2641, від 24.12.2019 №2853 земельний податок сплачував рівними частками.
Сторонами у справі не заперечується, що у позивача обліковувалась недоїмка в сумі 10 699,37 грн., що виникла у 2013 році. Відповідач сплачені в 2019 році суми частково зарахував на погашення боргу.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2017 порушено провадження у справі №911/378/17 про банкрутство Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» та серед іншого, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
За приписами п. 1.3. ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Частина 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-XII (далі - Закон №2343-XII) визначає, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
За приписами ч. 2 ст. 19 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.
Керуючись ч. 3 ст. 19 Закону №2343-XII протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону №2343-XII дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
За приписами ч. 8 ст. 23 Закону №2343-XII вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.
Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.
Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника.
Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами у справі не заперечується, що з акту перевірки та з розрахунку штрафної санкції до спірного податкового повідомлення-рішення вбачається зарахування коштів в рахунок погашення додаткового зобов`язання, граничний термін сплати якого був 31.01.2013 (документ від 23.12.2013 №810), сплата якого потягла нарахування штрафних санкцій, та яке виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов`язання боржника (позивача), строк виконання яких настав на дату порушення справи про банкрутство (липень 2017 року) можуть виконуватись лише в процедурі провадження у справі про банкрутство у порядку господарського судочинства. Їх погашення у інший спосіб, у тому числі шляхом самостійного зарахування контролюючим органом у рахунок такого боргу платежів, який виник в 2013 році, внаслідок зарахування сум спрямованих на сплату поточних зобов`язань зі сплати земельного податку (2019 рік), не ґрунтується на вимогах закону.
Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у ГУ ДПС у Київській області відсутні визначені законодавством підстави для нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України, отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.04.2020 №0055305204, оскільки таке в супереч приписам ч. 2 ст. 2 КАС України прийнято податковим органом не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи ГУ ДПС у Київській області не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                    Є.О. Сорочко