КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 753/11662/21                                            
номер провадження: 33/824/3371/2021                        
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ющенка Руслана Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить  17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. 
Як зазначено в постанові судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №047074 встановлено, що 27 квітня  2021 року о 09 год 50 хв.  ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем «DAEWOO LANOS», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по вул.Бориспільска, 12-Б у місті Києві, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.       
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року та закрити провадження у справі щодо нього на підставі                   п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на порушення суддею місцевого суду норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 27 квітня 2021 року ОСОБА_1   зупинили працівники поліції, які виконали маневр блокування його транспортного засобу своїм транспортним засобом, незважаючи на те, що відносно нього не було наказу зупинитися ні гучномовцем, ні сигнальними маячками. Вказує, що під час спілкування з поліцейськими, останні йому грубили, використовуючи ненормативну лексику та жести. Зазначав, що у зв`язку такими діями поліцейських він зателефонував на «102» з метою викликати інший патруль поліції. При цьому працівники поліції відразу почали йому говорити, що він перебуває в стані сп`яніння, оскільки  в нього тремтять руки, неприродна блідність обличчя, на що він зазначив, що буде з`ясовувати дані обставини, тільки тоді коли прибуде інший патруль поліції. Зазначає, що після цього працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився (09 год 50 хв.                    52 сек.), але вказав, що він не буде їхати з даним патрулем. У зв`язку з цим поліцейські йому повідомили, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак він наголосив, що не відмовляється від проходження огляду, а лише відмовляється сідати в автомобіль працівників поліції, так як не мав до них довіри, та може проїхати до лікаря -нарколога або на своєму автомобілі або в швидкій медичній допомозі (09 год. 50 хв. 58 сек.). Вказує, що оскільки на його виклик інший патруль поліцій не прибув, то він о 10 год 25 хв. 23 сек. сказав поліцейським, що готовий з ними проїхати до лікаря-нарколога. Зазначає, що після цього він почав переслідувати працівників поліції, які зупинились на службовому автомобілі через декілька кварталів, до яких він  підійшов поговорити, проте останні використовували щодо нього ненормативну лексику та жести. Свідком даної події була невідома особа, яка знімала ці обставини на відео. Вказує, що на дії працівників поліції він подав заяву до Державного бюро розслідування, проте від бюро жодної інформації йому не надходило.
Також вказує, що поліцейським не дотримано встановленого законом порядку огляду водіїв на стан сп`яніння, а саме, у порушення пункту 7 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція) працівник поліції не доставив його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Зазначає, що на наявному в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано лише один факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Проте, на цьому відеозаписі не зафіксовано факт зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, які використали небезпечний маневр, а також не зафіксовано використання працівниками поліції ненормативної лексики по відношенню до нього.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ющенка Р.С., які підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа)  при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.
Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його відмовою від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.
Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №047074, яким встановлено, що 27 квітня  2021 року о            09 год 50 хв. ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Бориспільска, 12-Б у місті Києві, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. У порушення вимог пункту 2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а також направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану  алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.1-2, 4).
У рішеннях Європейского суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейский суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці, йому працівниками патрульної поліції роз`яснено його права та запропоновано пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після отримання такої відмови, йому працівники поліції роз`яснили, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, чого ОСОБА_1 не заперечував (а.с.4).
Отже, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають підстав для сумніву щодо доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а лише відмовився сідати в автомобіль працівників поліції, не спростовують наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з таких підстав.
Відповідно до пункту 9 розділу I Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто, забезпечення доставки осіб, у яких поліцейським виявлено ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, до найближчого закладу охорони здоров`я здійснюється саме тим поліцейським, яким такі ознаки у осіб було виявлено.
Чинним законодавством не передбачено доставлення осіб, у яких поліцейським на місці зупинки транспортного засобу виявлено ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, до найближчого закладу охорони здоров`я іншим патрулем поліції, а також не передбачено виклик швидкої медичної допомоги для визначення стану сп`яніння у осіб, в яких поліцейським виявлено ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування її під вплив лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. 
Тому апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а лише відмовився сідати в автомобіль працівників поліції, так як не мав до них довіри, та погоджувався поїхати на огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я з іншим патрулем поліції або після приїзду швидкої медичної допомоги, як необґрунтовані.
 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що оскільки на його виклик інший патруль поліції не прибув, то він о 10 год 25 хв. 23 сек. погодився поїхати з поліцейськими, які його зупинили, на огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що така згода ОСОБА_1 мала місце вже після складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, тобто, після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.
При цьому, апеляційний суд враховує, що диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на відсутність у діях        ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з тих підстав, що поліцейський не доставив ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не спростовують наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, як зазначалось вище, є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції неправомірно зупинили ОСОБА_1 та вели себе нетактовно, використовуючи ненормативну лексику та жести, оскільки вказані обставини не спростовують того, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити дії працівників поліції у встановленому законом порядку. 
З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що факт використання поліцейськими ненормативної лексики та жестів зафіксовано випадковим свідком даної події, який зняв ці обставини на відео, яке долучене                     ОСОБА_1 до апеляційної скарги.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                      С.М.Верланов