Дата документу 22.09.2021 Справа № 330/905/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 330/905/15 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
провадження № 22-ц/807/2482/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянова Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії ОСОБА_2 – заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ТОВ «Кредитні ініціативи» по цивільній справі № 2/330/337/2015,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії ОСОБА_2 – заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Скарга мотивована тим, що 01.07.2020 року заявниця отримала на пошті лист, з якого дізналася, що заступником начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Волобуєвою Анастасією Володимирівною було винесено в рамках виконавчого провадження ВП №59339738 за виконавчим листом № 2/330/337/2015, виданим 07.07.2016р. Якимівським районним судом Запорізької області: постанову від 17.06.2020р. про опис та арешт майна боржника; постанову від 18.06.2020р. про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанову від 18. 06. 2020р. про призначення зберігача майна. 
Згідно постанови від 17.06.2020р. описано та накладено арешт на майно: «будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будівля суспільного харчування площею 64,5 кв. м,. збудована з ленточних залізобетонних блоків, бетон, стіни збудовані з цегли, перегородки цегляні. Будівля має 2 поверхи, 1 поверх з 6 блоків, підлога візуально бетонна, вікна металопластикові, дах - шифер, двері металеві, на другий поверх наявні металеві сходи, є крита площадка». Також вказаною постановою встановлено обмеження у користуванні стосовно описаного майна: відчуження, псування, приховування. Призначено відповідальним зберігачем заявницю -, ОСОБА_1 . 

Постанова від 18.06.2020р. про опис та арешт майна (коштів) боржника майже повністю дублює постанову від 17.06.2020р., тільки не містить в надісланому екземплярі 
жодного підпису: стягувача, боржника, понятих. В постанові від 18.06.2020р. про призначення зберігача майна вказується про призначення відповідального зберігача описаного та арештованого майна згідно постанови про опис та арешт боржника № 59339738 від 17.06.2020р., а саме: будівля суспільного харчування площею 64,5 кв. м. збудована з ленточних залізобетонних блоків, бетон, стіни збудовані з цегли, перегородки цегляні. Будівля має 2 поверхи, 1 поверх з/б блоки, підлога візуально бетонна, вікна металопластикові, дах - шифер, двері металеві, на другий поверх наявні металеві сходи, є крига площадка. Дана будівля належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Скаржник зазначає, що будівля суспільного харчування за адресою: АДРЕСА_1 , яка вказана в усіх трьох постановах, перебувала в іпотеці згідно договору № 43 від 11.06.2008р. Відповідно до умов договору майно, в тому числі, і будівля суспільного харчування були застраховані в ВАТ СК «Оранта -Січ». У період с 19.01.2010р. по 24.01.2010р. внаслідок стихійного лиха будівля суспільного харчування була частково зруйнована та затоплена. З цього приводу є її письмове звернення до страхової компанії від 27.01.2010р.. 

У своїй відповіді від 08.04.2010р Мелітопольська філія ВАТ СК «Оранта-Січ» повідомляло, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування згідно кошторисної документації, за вирахуванням франшизи, у розмірі 67 467,45грн., та зазначалося, що виплата буде проведена після прийняття банком-вигодонабувачем, оскільки застраховане майно є предметом іпотеки банку ОСОБА_4 . Кошти були виплачені страховою компанією банку, тому відновлення будівлі суспільного харчування не відбулося. На місці колишньої будівлі суспільного харчування син заявниці відновив нову житлову будівлю за власні кошти. 

Тому вважає, що ОСОБА_2 не могла описати та арештувати будівлю суспільного харчування площею 64,5 кв. м через відсутність такої будівлі. Крім того, про це повинен був знати і стягувач, бо, як встановлено рішенням Якимівського районного суду Запорізької області, на підставі якого видавався виконавчий лист: «11 червня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з кінцевим строком погашення до 08 червня 2018 року. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 57-П/08, за яким останні передали банку в іпотеку майно: будівлю громадського харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», як правонаступником усіх прав та обов`язків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Банк Кіпру» відступив товариству свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників, та в переліку кредитних договорів, право вимоги якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, додатковою угодою до нього та договором іпотеки, які укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечними договорами. Дані про зміну іпотекодержателя були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 09 червня 2014 року. Згідно з додатком № 1 до договору про передачу прав за іпотечними договорами від 06 червня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» було передано право вимоги за договором іпотеки від 11 червня 2008 року № 57-П/08, іпотекодавцями за яким є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ». 
Заявниця зазначила, що в силу ст. 517 ЦК України банки повинні були передати ТОВ «Кредитні ініціативи» інформацію щодо знищення будівлі суспільного харчування та отримання страхової виплати за це та несуть відповідальність за дійсність вимоги в силу ст. 519 ЦК України. 
Крім того, як зазначалося у п 1) скарги, майно - будівля суспільного харчування за адресою: АДРЕСА_1 була зруйнована та не була відновлена як будівля суспільного харчування. Тобто відсутнє майно, яке фактично описано державним виконавцем. В той же час, державний виконавець намагається передати неіснуюче майно на зберігання, щоб особа потім несла встановлену законом відповідальність, коли буде виявлено відсутність такого майна. Це буде підставою для звинувачення зберігача у псуванні або знищенні. Виходячи з викладеного, заявниця просила суд визнати неправомірними та скасувати: постанову від 17.06.2020р. про опис та арешт майна боржника; постанову від 18.06.2020р. про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанову від 18.06.2020р. про призначення зберігача майна, винесені заступником начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Волобуєвою Анастасією Володимирівною, в рамках виконавчого провадження ВП №59339738 за виконавчим листом № 2/330/337/2015, виданим 07.07.2016р. Якимівським районним судом Запорізької області. 

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити скаргу на дії державного виконавця.
Основними аргументами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки доводам щодо незаконності призначення зберігача майна. Усі постанови було складено без участі та без повідомлення стосовно запланованого проведення опису майна. Чинним законодавством не передбачено передання майна на зберігання особі без її погодження та без її волі на прийняття такого майна на зберігання. Фактично, при згоді на прийняття на зберігання майна, особа погоджується нести відповідальність, у тому числі кримінальну, за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або незаконні дії з описаним та арештованим майном. ОСОБА_6 не може бути зберігачем майна, яке на зберігання не приймала.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства та відсутність дій, які б свідчили про невідповідність вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» 
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ст. ст. 124, 129 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Судом встановлено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 22.10.2015р. було задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором в сумі 2 766 893 гривні 93 копійки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, у тому числі на будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою про опис та арешт майна боржника ВП № 5933973 від 17.06.2020р. описано та накладено арешт на майно: «будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будівля суспільного харчування площею 64,5 кв. м, збудована з ленточних залізобетонних блоків, бетон, стіни збудовані з цегли, перегородки цегляні. Будівля мас 2 поверхи, 1 поверх з 6 блоки, підлога візуально бетонна, вікна металопластикові, дах - шифер, двері металеві, на другий поверх наявні металеві сходи, є крита площадка». Також вказаною постановою встановлено обмеження у користуванні стосовно описаного майна: відчуження, псування, приховування. Призначено відповідальним зберігачем заявницю ОСОБА_1 .

18.06.2020р. заступником начальника відділу Якимівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №59339738 та постанову про призначення зберігача майна.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3, ч. 5, 6 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до п. 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту № 512/5 від 02.04.2012, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: - назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Заявниця у своїй скарзі посилалась на те, що державним виконавцем при винесенні зазначених постанов були порушені її права, оскільки зазначена будівля, яка була описана та арештована насправді не існує, внаслідок її руйнування від стихійного лиха в період часу з 19.01.2010 року по 24.01.2010 року. На підтвердження зазначених обставин надала копію письмового звернення до страхової компанії від 27.01.2010 року та письмову відповідь від 08.04.2010 року вих.104 Мелітопольської філії ВАТ СК «Оранта-Січ», відповідно до якої було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування згідно кошторисної документації, за вирахуванням франшизи, у розмірі 67 467,45 гривень. Кошти були виплачені страховою компанією банку, а тому відновлення будівлі суспільного харчування не відбулося. Заявниця зазначила, що на місці колишньої будівлі суспільного харчування її син відновив житлову будівлю за власні кошти.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вказаний довід скарги, посилаючись на відсутність належних доказів на підтвердження знищення даної будівлі. Судом одночасно було враховано, що посилання заявниці на заяву до СК «Оранта-Січ» та лист від СК «Оранта-Січ» можуть лише підтвердити факт пошкодження будівлі, але не факт її повного знищення.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
За змістом ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.
 У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Внаслідок знищення майна воно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність. 
Тобто, під знищенням майна розуміється приведення його у повну непридатність для використання за цільовим призначенням.

Як встановлено із ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року по цивільній справі № 330/905/15 ц, відповідно до звіту про оцінку майна станом на 10.05.2016р., складеному на замовлення ТОВ «Кредитні ініціативи» суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість будівлі лебьодочної, будівлі суспільного харчування складає 1074 024 грн. без ПДВ, а за звітом, складеним ТОВ «Власні землі», ринкова вартість земельної ділянки становить 317 119 грн. без врахування ПДВ.

Між тим, за даними звітів про оцінку вищевказаного майна станом на 31.05.2016 року, складених суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість будівель складає 1 476 475 грн. без ПДВ, а ринкова вартість земельної ділянки складає 1 384 935 грн.

Судом першої інстанції також правомірно було відхилено доводи ОСОБА_1 стосовно відновлення після зруйнування стану будівлі суспільного харчування за власні кошти сином заявниці з огляду на відсутність відповідних доказів на підтвердження таких обставин.
Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що будівля суспільного харчування, розташована за адресою: АДРЕСА_1 була відновлена та повернута до такого стану, що є характерним для неї за умов нормального функціонування, що підтверджується численними звітами про оцінку вартості майна, на які посилаються Апеляційний суд Запорізької області в своїй ухвалі від 16 червня 2016 року та Касаційний цивільний суд Верховного суду в своїй постанові від 20 березня 2019 року, якими було залишено в силі рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року.

Судом першої інстанції законно відхилено посилання заявниці на те, що державним виконавцем було описано та арештовано неіснуюче майно, оскільки на момент винесення рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року предмет іпотеки, а саме, будівля суспільного харчування, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була відновлена.
Отже, порядок опису майна, визначений у п.10 розділу VIIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, було дотримано .

ОСОБА_1 не доведено порушень заступником начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Волобуєвою А.В. при винесенні постанови від 17.06.2020 року про опис та арешт майна боржника, постанови від 18.06.2020р. про опис та арешт майна (коштів) боржника, постанови від 18.06.2020р. про призначення зберігача майна. 
Тому, при винесенні вищевказаних постанов державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений ЗУ «Про виконавче провадження» та відповідною Інструкцією з організації примусового виконання рішень..

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що належними доказами на підтвердження зміни стану об`єкта нерухомого майна, зокрема, його знищення є внесення відповідних змін до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно. В даному випадку заявником не було надано документів на підтвердження скасування реєстраційного номер об`єкта нерухомості, відомості щодо знищення майна до Реєстру не внесено. Відповідні зміни повинні підтверджуватися також матеріалами технічної інвентаризації, які є складовою інвентаризаційної справи.

Однак, у разі отриманням ОСОБА_1 відповідних документів, остання не позбавлена права в самостійному порядку звернутися до державного виконавця. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.