Справа № 308/6962/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       16 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року у складі судді Бенца К.К., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив :

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеної між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 . Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 08.05.2015 року, ОСОБА_1 отримав кредиту у розмірі 10234,42 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за договором та вносити щомісячний платіж. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. АТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 08.05.2015 року. Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору станом на 27.05.2019 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 33823,91 грн., з яких: 10144,12 грн. - заборгованість за кредитом; 4115,08 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 18264,96 грн. – заборгованість за  пенею та комісією;   а також штрафи відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди:   1299,75 грн. - штраф  (фіксована частина).
За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.05.2015 року у розмірі 33823,91  грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем не надано документів, що є складовими укладеного договору. Апелянт звертає увагу на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил банківських послуг по кредитному договору №SAMDN550000044795864 від 12.05.2011 року. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 08.05.2015 року по 31.05.2016 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що 08.05.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем  ОСОБА_1  було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з умовами якого банк надав  ОСОБА_1 , а останній отримав суму кредиту у розмірі 10234,42 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних на суму залишку заборгованості з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості.
Обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.05.2015 року,  позивачем додано до позовної заяви: анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк» від 01.06.2011 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.05.2015 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, позивачем долучено до позовної заяви фотокопію документу, який не може бути належним доказом, оскільки текст даного документу є абсолютно нечитабельним, з якого неможливо ідентифікувати назву документу та його зміст.
При цьому, генеральної угоди № б/н від 08.05.2015 року, за яким позивач обґрунтовує наявність підстав для задоволення позову та відповідно до якої просить стягнути заборгованість за кредитним договором, позивачем при звернені до суду не було надано, хоча у додатках до позову така генеральна угода зазначена.
Більше того, в суді першої інстанції позивачем подавалось клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, однак генеральна угода від 08.05.2015 року, якою позивач обґрунтовує заявлений позов до поданого клопотання позивачем також не подавалось.
Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Обов`язок подавати суду всі наявні і в належній формі докази покладається саме на позивача.
Письмовий доказ повинен бути належної якості з метою його використання в цивільному процесі, неможливість прочитати, ідентифікувати текст, з метою доведення якого до суду подається письмовий доказ, рівнозначний відсутності доказу. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що суд не може прийняти до уваги твердження позивача про наявність у сторін договірних правовідносин та наявність у відповідача заборгованості у тій сумі, яка зазначена в позові, оскільки на підтвердження цих обставин позивачем не надано доказу, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду б/н від 08.05.2015 року на підставі якої у сторін виникли правовідносини і відповідно у відповідача виник обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором .
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позові, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за генеральною угодою, оскільки така в матеріалах справи була відсутня. Натомість, позивачем було подано фотокопію документу, з якого неможливо встановити ні назву документу ні його зміст.
При цьому, додані до апеляційної скарги документи не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки на момент подачі позовної заяви, вказані докази були наявні у позивача, однак, позивач не подав їх до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі  Банк не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому зазначені докази у встановлений законом строк.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,- 
постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року, залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.
Головуючий:
Судді: