СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2021 р.                                                                   Справа № 905/505/21  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С. , суддя  Шутенко І.А. 
за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників учасників справи:
позивача - адвокат Комісарова А.В.
відповідача – не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу АТ “Українська залізниця” (вх.№1944Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 20.05.2021 у справі № 905/505/21, повний текст якого складено та підписано 25.05.2021 суддею О.М. Сковородіною у приміщенні господарського суду Донецької області
за позовом АТ “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця”
до ПрАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”
про стягнення 62 099,88 грн.

ВСТАНОВИЛА:

АТ “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” про стягнення (з урахуванням заяви від 01.04.2021 про уточнення позовних вимог) 62099,88 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018 та договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії №1/28 від 28.02.2017. В порушення строків встановлених у вказаних договорах, відповідач вивіз вагони зі станції пізніше обумовленого часу, що зумовило нарахування позивачем додаткової плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.
Рішенням господарського суду Донецької області від 20.05.2021     у справі № 905/505/21 позовні вимоги АТ “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця” до ПрАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” про: 1) стягнення плати за користування вагонами в сумі 6162,24 грн. - задоволено повністю; 2) стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 55 937,64 грн. – відмовлено.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” на користь акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” плату за користування вагонами в сумі 6162,24 грн., та судові витрати в сумі 225,25 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
АТ “Українська залізниця” із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 20.05.2021     у справі № 905/505/21 в частині відмови у стягненні збору за зберігання вантажу у розмірі 55 937,64 грн. скасувати. Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” збір за зберігання вантажу в сумі 55 937,64 грн. Здійснити перерозподіл судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано під час постановлення оскаржуваного рішення, що мало місце затримання вантажу і помилково відмовлено у стягненні збору за зберігання вантажу, що, на думку апелянта, є неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме Статуту залізниць України та Правил перевезення вантажів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від  05.07.2021 у справі № 905/505/21, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 27.07.2021.
15.07.2021 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 26.08.2021.
26.08.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
В судове засідання 26.08.2021 представник відповідача не з`явився, хоча був  належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.
Відповідно до ч.ч. 12, 13  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2018 між публічним акціонерним товариством “Українська залізниця”, яке змінило найменування на акціонерне товариство “Українська залізниця” (перевізник, позивач) та приватним акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг №00039/ЦТА-2018 (далі – договір про надання послуг), предметом якого, згідно з пунктом 1.1.договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.
28.02.2017 між публічним акціонерним товариством “Українська залізниця, яке змінило найменування на акціонерне товариство “Українська залізниця” (залізниця, позивач) та приватним акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (власник колії, відповідач) укладений договір №1/28 (з додатковими угодами до нього від 22.05.2018, від 17.07.2018, від 19.11.2019) про експлуатацію залізничної під`їзної колії приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” при станції Маріуполь-Сортувальний та станції Асланове регіональної філії “Донецька залізниця” (у редакції додаткової угоди від (17.07.2018), (далі - договір про експлуатацію колії).
Строк дії договору про експлуатацію колії, до 31.12.2020 включно (п.19 договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2019).
Відповідно до пункту 1 цього договору (у редакції додаткової угоди від 17.07.2018), згідно із статутом залізниць України, правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору, експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику і примикає, зокрема, до станції Сартана ІІ власника колії до станції Маріуполь-Сортувальний стрілкою №4 залізниці до колії насуву на непарну гірку власника колії; стрілкою №18 залізниці до колії розпуску на парну гірку залізниці; стрілкою №103 залізниці до колії №30 станції Маріуполь-Сортувальний залізниці і стрілкою №2 до парної горловини парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний залізниці. Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії.
Вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці (п.5 договору).
У пункті 3 договору про експлуатацію колії зазначено, що рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України (ПТЕ), Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів та маневрової роботи на залізницях України. Приймання та відправлення поїздів виконується на станціях Маріуполь - Сортувальний Залізниці та Рудна Власника колії.
Пунктом 5 договору (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018), визначено, що придатність вагонів під навантаження у технічному стані (в т.ч. під подвійні операції), що прибули на станцію Маріуполь-Сортувальний та Рудна встановлюється робітниками Залізниці під час огляду вагонів на здавальних коліях з визначенням їх придатності записом у журналі ф.ВУ-15. 
Згідно з пунктом 6 договору (в редакції додаткової угоди від 17.07.2018), кількість вагонів в кожній передачі, яка здається власнику колії встановлюється: в маршрутах з доменним коксом, окатишами залізорудними, порожніми хоперами під навантаження – в кількості, що прибули; в поїздах з різними вантажами по станції Маріуполь-Сортувальний – не більше 228 осей (57 вагонів); в поїздах на станцію Асланове, які подаються на станцію Рудна – не більше 220 осей (55 вагонів).
Вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці впродовж 4-х годин, після закінчення передавальних операцій.
Відповідно до пункту 10 договору (в редакції додаткової угоди 17.07.2018) на під`їзній колії встановлюється загальний (єдиний) термін знаходження вагонів – 36,0 годин.
За умовами пункту 14 договору власник колії сплачує Залізниці плату, зокрема, за: б) користування вагонами (контейнерами), згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Тарифного керівництва №1; в) інші збори і плати згідно з Статутом залізниць, Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва №1. Збори і плати вносяться залізниці згідно діючому законодавству. 
Згідно з пунктом 15 договору (в редакції додаткової угоди 17.07.2018), при переданні на під`їзну колію несправних власних вагонів або контейнерів, що належать підприємствам або власності перевізника Залізниця складає відповідний акт загальної форми ГУ-23 та при поверненні даних вагонів у порожньому стані на передавальні колії складається ф.ВУ-23М та дається повідомлення до Автоматизованої Системи УЗ.
За приписами пункту 15.27 Правил технічної експлуатації (ПТЕ) залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №411 від 20.12.1996, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №50/1854 від 05.02.1997 (з подальшими змінами і доповненнями): “Забороняється ставити в поїзди: вагони несправні, що загрожують безпеці руху та стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться”.
Відповідно до пункту 10.3 ПТЕ залізниць України: “Забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, включаючи спеціальний рухомий склад, з тріщиною в будь-якій частині осі колісної пари чи тріщиною в ободі, диску і ступиці колеса, за наявності гострокінцевого накату на ділянці сполучення підрізаної частини гребеня колісної пари з його вершиною, а також при таких зношеннях і пошкодженнях колісних пар, які порушують нормальну взаємодію колії та рухомого складу …”.
12.09.2020 о 07 год. 50 хв. на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці на адресу відповідача зі станції Волноваха Донецької залізниці прибув потяг №9555, у складі якого знаходилось 65 вагонів, з яких 41 вагон “окатиші” та 24 вагона “вугілля”, одержувач ПрАТ “МК ім. Ілліча”. 
З акту про затримку вагонів встановлено, віднесення на відповідальність вантажоодержувача згідно з договором №1/28, 56 вагонів на 10:36 год. 12.09.2020, 9 вагонів прибули раніше основного документу.
Згідно з пам`яткою №2762 про подавання вагонів, 56 вагонів було передано на відповідальність одержувача 12.09.2020 з 10 год. 36 хв., що відповідачем не оспорюється.
Передача вагонів відбулась, без зауважень щодо їх технічного стану. 
Як зазначено вище, згідно з п.6 договору №1/28, в редакції додаткової угоди від 17.07.2018, вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції Маріуполь-Сортувальний Залізниці, впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій, тобто відповідач повинен був забрати спірні вагони з 4 колії станції Маріуполь-Сортувальний своїм локомотивом протягом 4-х годин після закінчення передавальних операцій. 
Згідно з актом про затримку вагонів №1-118 від 13.09.2020, що складений у присутності агента комерційного станції та прийомоздавальника, потяг у кількості 65 вагонів прибраний з 4 колії парка прибуття станції Маріуполь-Сортувальний 13.09.2020 о 23-25 год.
Таким чином оскільки приймально-здавальні операції вагонів були здійснені 12.09.2020 о 07 год. 50 хв, то відповідач повинен був забрати спірні вагони не пізніше 14 год. 36 хв. 12.09.2020. 
Фактично вагони потягу були вивезені відповідачем 13.09.2020 о 23:25 год., про що 13.09.2020 залізницею, у присутності НТК Ільїної Є.А. та агента комерційного Ставрієнко Г.А. станції Маріуполь-Сортувальний був складений акт загальної форми №6-471.
Відомість плати за користування вагонами та накопичувальна картка №15060534, були пред`явлені ПрАТ “ММК ім. Ілліча” для підписання і оплати. Представник ПрАТ “ММК ім. Ілліча” відомість і накопичувальні картки підписав із зауваженнями такого змісту: “Сума 5135,20 грн. відхиляється, буде розглянута у претензійному порядку”.
Загальний час простою 56 вагонів потягу за склав 32 год.49 хв.-33 год.
Претензією від 17.11.2020 залізниця звернулась до ПрАТ “ММК ім. Ілліча”, в якій вимагала сплатити кошти в сумі 62 099,52 грн., в тому числі плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу.
Листом №94/903 від 09.12.2020 відповідач відхилив вимоги претензії, з посиланням на те, що несвоєчасне звільнення колій станції Маріуполь-Сортувальний сталося з причин, що не залежали від ПрАТ “ММК ім. Ілліча”.
Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
          
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (стаття 908 ЦК України). Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (частина 2 статті 908 ЦК України).
Положеннями частини 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктом 8 Закону України “Про залізничний транспорт” визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
Отже, правовідносини з перевезення вантажів залізничним транспортом на підставі договорів про надання послуг перевезення, укладених із суб`єктами господарювання-замовниками, регулюються в порядку, визначеному Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншим галузевим законодавством, що застосовується під час надання залізницею послуг з перевезення.
Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджений Статут залізниць України, пунктом 119 якого передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.
Отже, за період фактичного використання суб`єктами господарювання вагонів та/або контейнерів залізниці для перевезення вантажів вноситься плата; до періоду використання вагонів (контейнерів) включається час затримки (простою) вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Звільнення від такої плати може мати місце лише у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці.
Відтак, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними, допустимими і достатніми доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції), в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).
Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України №113 від 25.02.1999, пунктами 3, 6, 8-10, 12 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).
Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, і є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.
Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подання/забирання вагонів, яка оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій.
Час закінчення приймально-здавальних операцій фіксується в пам`ятках про подання/забирання вагонів форми ГУ-45, на підставі яких формуються відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка є первинним документом бухгалтерського обліку. При цьому усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, що не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085). 
Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.
У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.
Абзацом 2 пункту 64 Статуту залізниць визначено, що для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування призначено під`їзні колії. Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів) (абзаци 1, 4 пункту 71 Статуту залізниць).
Пунктом 46 Статуту залізниць передбачено, що на одержувача покладено обов`язок прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Порядок зберігання вантажів та нарахування у зв`язку із цим відповідного збору визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтранспорту України №644 від 21.11.2000.
Пунктами 4, 5 зазначених Правил передбачено, що термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона), засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача. Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені пунктом 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.
Згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) сплачується після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Отже, обов`язок щодо сплати збору за зберігання вантажів покладається на одержувача (вантажоодержувача, вантажовласника), у разі, якщо ним було допущено прострочення у вивезенні вантажу, з місця загального користування, в межах терміну безоплатного користування (пункт 5 Правил зберігання вантажів), та у разі затримки залізницею вантажів у вагонах з вини одержувача незалежно від місця затримки зі спливом терміну безоплатного зберігання (пункт 8 Правил зберігання вантажів).
У розумінні пункту 46 Статуту залізниць терміни "безоплатного зберігання вантажів у вагонах, що надійшли на адресу одержувача, на коліях залізниці" та "безоплатного користування місцем загального користування на залізниці" охоплюються періодом у часі з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.
Перевіривши визначені залізницею вихідні дані, колегією суддів встановлено, що позивачем, в акті загальної форми №6-471 вірно визначений час початку простою, відповідно до п.6 договору вагони, які здані власнику колії забираються власником колії з передавальних колій станції впродовж 4-х годин після закінчення передавальних операцій. Відповідно загальний час простою також визначений правильно.
З посиланням на пункт 15 розділ 6 частини 1 Правил перевезень вантажів на залізничному транспорті, затверджених наказом Мінтрансу України №113 від 25.02.1999 за час простою позивачем, відповідачу нарахована плата за користування вагонами, яка за даними відомості плати ф.ГУ-46 №18099185р  складає 5135,20 грн.
Відповідач у відзиві, посилався на ст. 121 Статуту та п.16 розділу 6 Правил користування вагонами і контейнерами як на підставу для звільнення від плати за користування вагонами, зазначив, що несвоєчасне звільнення колій станції призначення виникло виключно з причин, що залежать від перевізника.
Згідно ст. 121 Статуту вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами:
а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок  яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;
б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує  максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача;
в) у інших випадках, передбачених Правилами.
Приписами п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 (з наступними змінами і доповненнями), встановлені випадки, коли вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, а саме: а) якщо  затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з  чинними  положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність  визначається  за  договором між залізницею і вантажовласником; в) у  разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу  користування  вагонами  (контейнерами)”. 
Таким чином, відповідно до п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами, у разі подання локомотивом залізниці вагонів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність.
У спірному випадку вагони не подавалися локомотивом залізниці на фронти навантаження (вивантаження) відповідача (знаходилися на передавальних коліях станції Маріуполь-Сортувальний), і відповідно до умов договору №1/28 від 28.02.2017, мали бути вивезені зі станції локомотивом комбінату впродовж 4 годин після закінчення передавальних операцій, відповідно посилання відповідача на п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами є безпідставним та необґрунтованим.
Крім того, колегія суддів зазначає, що укладені між сторонами договори не встановлюють максимальну переробну спроможність фронтів навантаження (вивантаження) комбінату.
Посилання відповідача на визначену в акті обстеження під`їзної колії середньодобову кількість вагонів по ст. Маріуполь-Сортувальний у розмірі 219 одиниць (п.9 акту) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ні умовами укладених між сторонами договорів, ні актом обстеження не передбачена заборона залізниці подавати вагони (виставляти на передавальні колії станції Маріуполь-Сортувальний) у більшій від зазначеної кількості.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що перестоювання спірних вагонів було викликане необхідністю дотримання вимог Правил технічної експлуатації залізниць України і їх доставка на під`їзну колію комбінату загрожувала безпеці руху (вагони були небезпечними для перевезення).
Перевіривши розрахунок плати за користування 56 вагонами позивача за 33 год., колегія суддів встановила, що він відповідає вимогам чинного законодавства, та у сукупності, з урахуванням ПДВ, становить: 60,7 х 3,023 (діючий коефіцієнт) =183,4961 х 50% (для власних вагонів)= 91,70; 55 вагонів х 91,70 (плата за 1 вагон) =5135,20 грн (без ПДВ), з урахуванням ПДВ 6162,24 грн, за таких обставин позовні вимоги в частині стягнення плати за користування вагонами є обґрунтованими.

Щодо заявленого розміру збору за зберігання вантажу.
Відповідно до статті 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Згідно з п.2 “Збір за зберігання вантажів на місцях загального користування” розділу “Збори за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів” Тарифного керівництва №1 термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,00грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тон. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
З посиланням на п.1 р.7 ч.1 Правил перевезень вантажів на залізничному транспорті, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 866/5087 від 24.11.2000, за час знаходження вагонів на місцях загального користування (коліях станції) залізницею відповідачу був нарахований збір за зберігання вантажів в усіх вагонах у загальній сумі 55 937,64 гривень з ПДВ (46614,70 гривень без ПДВ).
Нарахована сума внесена до накопичувальної картки (ф. ФДУ-92) №23101172.

Посилання позивача на п.8 розділу 7 “Правила зберігання вантажів” Правил перевезення вантажів, яким передбачено обчислення терміну безоплатного зберігання при затримці – з моменту затримки, колегія суддів не приймає, оскільки, як зазначалось вище, Статутом, який має вищу юридичну силу по відношенню до Правил перевезення вантажів, визначений інший порядок обчислення такого терміну, а саме – з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.
Нарахування збору за зберігання вантажів залізницею здійснено без дотримання чинного законодавства, оскільки відповідно до статті 46 Статуту безкоштовний термін зберігання вантажів у вагонах (платформах) у даному випадку скінчився 00,00 год. 14.09.2020, у той же час, згідно з актом про затримку вагонів, відповідач забрав вантаж з колії о 23.25 13.09.2020.
Тобто, в даному випадку взагалі відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажу.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність нарахування збору за зберігання вантажу, а тому позовні вимоги в частині стягнення збору за зберігання вантажу у розмірі 55937,64 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відзиві також заявив про застосування строку позовної давності.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України)
Відповідно до ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Статтею 137 Статуту передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:
а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;
б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.
Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.
Подією, яка стала підставою для подання позову, було несвоєчасне забирання відповідачем вагонів з вантажем, що прибули на станцію призначення.
Колегія суддів також зауважує, про те, що положеннями ч. 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із ч.4 ст.909, ч.1 ст.920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Тобто, ст.315 ГК України та п.п.134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу, що виникають із залізничних перевезень.
Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, і останні зміни до п.п.134, 136 вносилися постановою Кабінету Міністрів України №1973 від 25.12.2002 .
Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є Законом України, був прийнятий Верховною Радою України  16.01.2003 за №436-IV, і набув чинності з 01.01.2004. При цьому, у прикінцевих положеннях Кодексу законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в тому числі і Статут залізниць України), у відповідність до норм Господарського кодексу України, чого Кабінетом Міністрів України зроблено не було.
А відтак, положення п.п.134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням ст.315 Господарського кодексу України.
Таким чином, строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч.3 ст.315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.
Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч.2, 3 ст.315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.
При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.
Аналогічні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №905/487/19.
Отже, позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 45-денного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 45-денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, або з дня коли відповідь на претензію була надана, що узгоджується з положеннями п.п.134, 136 Статуту залізниць України та ст.315 Господарського кодексу України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було дотримано  претензійний  порядок, а саме позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією 17.11.2020, на яку останній надав 09.12.2020 відповідь.
При цьому, позивач звернувся з  даним  позовом 19.03.2021, про що свідчить поштовий штемпель на конверті, тобто в межах законодавчо визначеного строку.

Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені позивачем в основу позову. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, а мотиви їх відхилення зазначені вище.          
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу АТ “Українська залізниця” на рішення господарського суду Донецької області від 20.05.2021 у справі № 905/505/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 20.05.2021 у справі № 905/505/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 02.09.2021.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко