УХВАЛА

03 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/17670/20
адміністративне провадження № К/9901/26285/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирський області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня  2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, за участю третьої особи -  Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирський області (далі   - ТУ ДСА України в Житомирський області), в якому просила: визнати протиправними дії відповідача  щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28   серпня 2020 року, із застуванням щомісячного обмеження, згідно із частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями, внесеними    Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року; зобов`язати ТУ ДСА України в Житомирський області нарахувати та виплатити їй  невиплачену суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений з 01   січня 2020 року,а саме: посадовий оклад судді - 63060,00 грн,,  надбавка за вислугу років 50% від посадового окладу - 31530,00 грн, доплати за перебування на адміністративній посаді в розмірі 10% від посадового окладу - 6306,00 грн, за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Житомирській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зобов`язано ТУ ДСА в Житомирській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року недоплачену суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, а саме: посадовий оклад судді - 63060,00 грн, а надбавка за вислугу років 50% від посадового окладу - 31530,00 грн, доплати за перебування на адміністративній посаді в розмірі 10% від посадового окладу - 6306,00 грн, за період з 18 квітня по 28 серпня 2020    року, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів.
07 липня 2021 року ТУ ДСА в Житомирський області подало касаційну скаргу на рішення рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня  2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути і скасувати судові рішення на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України та відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є обчислення розміру суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020    рік».
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» (норми якого були чинними на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції), передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник указав пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Зокрема, заявник зазначив про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах на час розгляду справи, проте які саме норми потребують такого висновку ТУ ДСА в Житомирській області не конкретизувало, обмежившись загальними доводами щодо сприяння однаковому застосуванню норм права у подібних правовідносинах. Інші аргументи скарги зводяться до відсутності можливості здійснювати нарахування суддівської винагороди поза межами бюджетних асигнувань, невиділення видатків у бюджеті на здійснення таких виплат, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, з посиланням на висновки Конституційного Суду України, з подальшим їх тлумаченням. Такі доводи є загальними та не свідчать про виключність цієї справи. 
Водночас, у тексті скарги заявник зазначив про ухвалення  Верховним Судом постанови у справі №340/1916/20, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у цій справі. Проста констатація  самого факту наявності або відсутності постанови Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для обгрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обгрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Проте заявник касаційної скарги на обгрунтування касаційної скарги не визначив норму права, яка, на його думку, належить до застосування у спірних правовідносинах потребує висновку Верховного Суду щодо її застосування.
Верховний Суд також відхиляє аргументи заявника щодо помилковості розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки право суду обрати форму судочинства обмежене виключно приписами частини четвертої статті 12 КАС України. Тому розгляд справи у спрощеному позовному провадженні не свідчить про віднесення такої справи до категорії малозначних.
Інші мотиви скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише посилання заявника на відсутність висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи те, що ТУ ДСА України в Житомирській області не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирський області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня  2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, за участю третьої особи -  Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                           С.А. Уханенко