УХВАЛА

29 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/9754/20
адміністративне провадження № К/9901/34071/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №280/9754/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язати ТУ ДСА України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і виплатити недоотриману частину.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у сумі 311281,21 грн за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року. Зобов`язано ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди у сумі 311281,21 грн за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року. В іншій частині позову відмовлено.
13 вересня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №280/9754/20.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Скаржник зазначає, що підставами оскарження судових рішень є пункти, 1, 2, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме:
- неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 березня 2021 року (справа №340/1916/20), правовідносини у якій є подібними правовідносинам у цій справі, в частині необхідності застосування до спірних правовідносин статті 23 Бюджетного Кодексу України, визначення суб`єктного складу такого судового спору, обставин, які підлягають встановленню та доказуванню, а також правомірності обрання такого чи іншого способу захисту інтересів позивача в аналогічних справах;
- неврахування Третім апеляційним адміністративним судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 червня 2021 року (справа №520/13014/2020), правовідносини у якій є подібними правовідносинам у цій справі, відносно того, що рішення на користь суддів виконуються за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» шляхом «безспірного списання» ДКС України коштів із вказаної бюджетної програми, а не за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ДСА України в Запорізькій області;
- судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи порушено норми процесуального права, а саме: не дотримано вимоги статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2019 року (справа №820/2462/17); від 25 липня 2019 року (справа №804/3790/17); від 23 грудня 2019 року (справа №814/1274/17) щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, з урахуванням яких рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 не підлягало застосуванню до спірних правовідносин;
- незастосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень, які підлягали застосуванню - статей 19, 152 Конституції України, неправильне тлумачення положень статті 130 Конституції України, незастосування статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» (в частині початку дії рішення Конституційного Суду України), статей 23, 51 Бюджетного кодексу України, статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- Третім апеляційним адміністративним судом порушено норми процесуального права, які полягли: у недотриманні вимог пункту 3 частини четвертої статті 246 КАС країни щодо ненадання мотивованої оцінки доводам територіального управління з приводу виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог під час розгляду справи, що є порушенням вимог статті 353 КАС України;
- необхідність відступлення від позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 вересня 2020 року у справі №280/788/19, в частині необхідності здійснення Державною судовою адміністрацією України фінансування коштів з єдиного рахунку Державного бюджету України передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів;
Суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності підстави для касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник акцентуючи увагу на зазначених постановах Верховного Суду не доводить, що правовідносини у цій справі та у наведених ним справах є подібними.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Щодо аргументів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, висновку Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 в частині необхідності застосування до спірних правовідносин статті 23 Бюджетного кодексу України, визначення суб`єктного складу такого судового спору, обставин, які підлягають встановленню та доказуванню, а також правомірності обрання такого чи іншого способу захисту інтересів позивача в аналогічних справах, внаслідок чого судами без повного з`ясування обставин у праві та вивчення доказів у справі прийнято незаконні та необґрунтовані судові рішення варто зазначити, що які саме норми права судами застосовано неправильно скаржник не вказав, обмежившись загальними посиланнями на норми чинного законодавства. 
Доводи скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.
Вказані доводи відповідача свідчать про довільне та вибіркове тлумачення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 та не підтверджує, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови.
Аргументи заявника касаційної скарги, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме не дотримаю вимоги статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» в частині врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17 щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, що, на думку відповідача, є підставою касаційного оскарження на підставі пункту 4 статті 246 КАС України, є безпідставними, оскільки підстави касаційного оскарження судових рішень визначені виключно частиною четвертою статті 328 КАС України.
Не вказав скаржник і норм права від застосування яких необхідно відступити від раніше викладеного Верховним Судом висновку (пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України).
Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відтак, у разі посилання на цей пункт, скаржник має чітко вказати норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку саме у подібних правовідносинах.
У випадку ж посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.
Отже, необхідно зазначити підставу, визначену частинами другою та третьою статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною другою статті 353 КАС України, та обґрунтувати наявність такої підстави.
Водночас скаржником не обґрунтовано наявності підстав, визначених приписами статті 353 КАС України.
Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України. 
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року відповідачу було надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, 

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №280/9754/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя	В.М. Соколов