ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1073/21 Справа № 201/4565/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ополинська І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд в особі судді Коваленко В.Д., за участю адвоката Коган Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та самого ОСОБА_1 , прокурора Мануйленко І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою адвоката Коган Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, пенсіонера, який раніше до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення не притягався, який перебував на посаді депутата Дніпропетровської обласної ради, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Мотивуючи своє рішення районний суд зазначив, що ОСОБА_1 , будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, набув обов`язку електронного декларування з 01.01.2017 року.
ОСОБА_1 , на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» 24.03.2020 року та 21.03.2019 року подав щорічні декларації за 2018 рік та 2019 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі http:\\public.nazk.gov.ua, тобто даним фактом підтверджено обізнаність ОСОБА_1 з порядком роботи реєстру та його вміння користуватися ним при заповнення та подачі декларації.
Декларацію «перед звільненням» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, ОСОБА_1 подав об 11 годині 50 хвилин 14.04.2021 року.
Вказано, що ОСОБА_1 , 08.12.2020 року, припинивши діяльність депутата Дніпропетровської обласної ради, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, несвоєчасно, 14.04.2021 року об 11 годині 50 хвилин, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, поза межами 20-ти денного строку встановленого законодавством – тобто, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», для подачі такої декларації.
На думку суду, своїми діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Вимоги апеляційної скарги з доповненнями до неї та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат Коган О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що коли саме закінчилися повноваження ОСОБА_1 як депутата Дніпропетровської обласної ради йому не було відомо, оскільки чіткого визначення строку такого припинення йому не було відомо. Не було відомо ОСОБА_1 , коли проходило й перше пленарне засідання Дніпропетровської обласної ради VIII скликання, на протокол якого від 08.12.2020 року посилається оперуповноважений при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Необізнаність чіткої дати про припинення своїх повноважень як депутата Дніпропетровської обласної ради, а відповідно про дату такого першого пленарного засідання зумовлюється тим, що ОСОБА_1 не було на нього запрошено, оскільки його не було обрано депутатом Дніпропетровської обласної ради.
Вважає, що протокол №380 від 28.04.21 року було складено старшим оперуповноваженим без письмового повідомлення із НАЗК. Більше того, у постанові суду взагалі не зазначено ні дату, ні номер протоколу, на підставі якого ОСОБА_1 притягають до адміністративної відповідальності.
На його думку, висновок суду, що ОСОБА_2 було подано декларацію поза 20-ти денний термін встановленого законодавством — тобто, в порушення вимог ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», для подачі такої декларації, але такого терміну законом не встановлено взагалі. Даною статтею не визначеного такого строку.
Також, зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Позиція учасників апеляційного перегляду.
Адвокат Коган Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та останній в апеляційному суді просили апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати, та закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначили, що будь-яке роз`яснення підвідомчого органу, не може замінити положення Закону, які в достатній мірі не врегульовані. 
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП). 
Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Диспозиція статті 172-6 КУпАП є бланкетною нормою. 
В теорії кримінального права, яка є найбільш спорідненою галуззю права, бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.
Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності.
Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом. Зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000). 
Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися, зокрема Конституцією України, Законом України «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
При цьому, положення ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» не є бланкетними за своїм змістом та не відсилають до інших підзаконних нормативно-правових актів. 
На стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення посягання, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб. 
Кваліфікація правопорушень полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , цих вимог закону не дотримався, а тому висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є безпідставними.
З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та суб`єктом декларування відповідно до ст. 3 Закону.
Згідно п.2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.
Перша сесія VIII скликання Дніпровської міської ради відбулася 08 грудня 2020 року, на підставі викладеного каденція депутатів Дніпропетровської обласної ради була припинена, ОСОБА_1 склав повноваження депутата Дніпропетровської обласної ради.
Відповідно п. 2 ч. 5, 2 розділу порядку затвердженого наказом НАЗК № 168/19 від 12.12.2019 «декларація перед звільненням» - декларація яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а", "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону.
Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме без поважних причин подання декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто поза межами 20-ти денного строку встановленого законодавством.
Суд першої інстанції, пославшись в загальному порядку на вищезазначені положення нормативно-правових актів, допустив невірне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, в результаті чого не правильно його застосував та прийняв рішення, яке не випливає з мотивувальної частини постанови та положень закону.
Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема, є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.
Таким чином, для типів декларації «щорічна» та «після звільнення» строк чітко визначений частинами 1 та 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» і не визначений для декларації типу «перед звільнення», тобто декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. 
Отже, відсутність визначеного в самому законі «Про запобігання корупції» терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
На даний час, термін подання такої декларації, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , встановлений в п. 2 ч. 5, розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції 10 червня 2016 року № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року № 168/19) (Далі - Порядок) та у роз`ясненнях НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобіганню корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларацій та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані).
Як видно з ч. 1 розділу І «Загальні положення» Порядку, цей Порядок визначає процедуру формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр). 
Відсутність законодавчого регулювання визначення строку подачі декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, фактично визнаний самим НАЗК, який своїми актами самостійно визначив цей строк та періодично його змінює.
Проте, усунення цієї прогалини законодавчого регулювання даних правових відносин, шляхом прийняття рішень та видання наказів Національним агентством з питань запобігання корупції, не може бути підставою для притягнення осіб до юридичної відповідальності, адже Конституція та Закони України мають вищу юридичну силу в державі.
Під час застосування закону, вищевикладене залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Отже, відсутність в Законі України «Про запобігання корупції» визначення терміну подання декларації згідно з ч. 2 ст. 45 цього Закону, та враховуючи те, що Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону.
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Враховуючи викладене, в справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В суді першої інстанції, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, окрім іншого, висловлювала цей аргумент у свій захист — відсутність, передбаченого законом граничного строку для подання цього типу декларації, проте такі доводи ОСОБА_1 залишились без відповідно правового аналізу та спростування судом першої інстанції, обмежившись лише посиланням на п. 2 ч. 5, розділу ІІ Порядку.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу адвоката Коган Р.В., який діє в інтересах  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року, відносно  ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати.
       Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.
       
       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                                         В.Д. Коваленко