ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/2840/21 пров. № А/857/10345/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів                                                                        Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 380/2840/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2012 - 2018 років в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з липня 2012 року по грудень 2013 року у розмірі, визначеному у додатку №2.5 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу, з грудня 2016 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” класна кваліфікація “Майстер” - 11 відсотків посадового окладу;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.11.2011) та 25- ти річної календарної військової служби (23.11.2016) у розмірі 50% від встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 та 2 посадових окладів та окладів за військовим званням;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.11.2011, в розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум та винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.11.2016, у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у червні 2016 року та червні 2017 року у розмірі 7159,13 грн. та 7316,75 грн. відповідно, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 року та червні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з відрахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )  № 10/02/2019 позивача було звільнено з військової служби в запас та наказом № 133-ОС виключено із списків особового складу  та усіх видів забезпечення. Позивач стверджує, що під час проходження військової служби та звільнення з неї відповідач невірно виплатив позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та інші додаткові види грошового забезпечення. 
Щодо неправомірної виплатити додаткових видів грошового забезпечення позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі виплатив надбавку за кваліфікацію за період з 2012 по 2018 рік. Також ОСОБА_1 зазначає, що йому не в повному обсязі виплачувалась винагорода за безперервну службу за вислугу років військової служби 20 років, виплата допомоги на оздоровлення та деякі інші грошові забезпечення, право на яке набув позивач під час проходження військової служби. У зв`язку з порушенням такими діями відповідача свого права на належний рівень грошового забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2012 - 2018 років в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
Зобов`язано Львівський прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з липня 2012 року по грудень 2013 року у розмірі, визначеному у додатку № 2.5 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу, з грудня 2016 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” класна кваліфікація “Майстер” - 11 відсотків посадового окладу;
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (23.11.2011) та 25- ти річної календарної військової служби (23.11.2016) у розмірі 50% від встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 та 2 посадових окладів та окладів за військовим званням;
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.11.2011, розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум та винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 23.11.2016, у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум;
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що його необхідно скасувати через не відповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач також зазначає, що на момент виключення позивача із списку особового складу загону та всіх видів забезпечення та на день закінчення військової служби 22.05.2019 року, позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку якихось виплат. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисом. Вказує, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, тому твердження позивач про невірний обрахунок допомоги на оздоровлення не заслуговують уваги. Щодо виплати надбавки за кваліфікацію за період 2012-2018 років в розмірі 50% зазначає, що позивач з 06.10.2014 по 25.07.2015 р.р. не проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 (не перебував на грошовому забезпеченні). Щодо інших видів грошового забезпечення відповідач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Крім цього, вказав, що позивач звернувся з даним позовом із пропуском спеціальних скорочених строків звернення до суду, які встановлені частиною 5 статті 122 КАС України. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що відповідно до наказу начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від 10/05/2019 №196-ОС майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас згідно з підпунктом “а” пункту 2 частини 5 статті 26 ( у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) від 22.05.2019 №133-ОС виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 23.07.2015 року ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій з правом на пільги, встановлені законодавством України.
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із запитом про надання інформації та документів з питань грошового забезпечення ОСОБА_1 з яких вбачається, що як під час проходження військової служби так і звільнення із неї, у меншому ніж законодавчо визначеному розмірі виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у 2016-2017 роках та інші додаткові види грошового забезпечення.
Виходячи із карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2011-2019 роки, позивачу виплачено надбавку за класифікацію в меншому, ніж належало, розмірі.
Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , позивач призваний на військову службу із 23.11.1991 та проходив таку безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно з наказом Львівського прикордонного загону від 22.05.2019 №133-ос. Станом на 23.11.2011 безперервна календарна вислуга років військової служби позивача становила 20 років, а тому для військовослужбовців, які безперервно проходили військову службу встановлено одноразовий додатковий вид грошового забезпечення. Із огляду на архівну відомість особистої карти грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік у листопаді розмір його посадового окладу становив 1050 грн. та розмір окладу за військовим званням 125 грн. (виплачено 1175грн.), відповідно не доплачено 1175 грн.
Згідно з архівними відомостями особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2018 роки, позивачу щомісячно виплачувалась додаткова грошова винагорода встановлена для військовослужбовців Державної прикордонної служби України  із січня 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України  від 22.09.2010 року № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби. Внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту МНС”. Однак, як видно із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 при здійсненні розрахунку та виплаті грошової допомоги на оздоровлення до розрахунку місячного грошового забезпечення для виплат вказаної грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що для ефективного способу захисту прав позивача необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 2012- 2918 р.р. в розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” в таких розмірах, які передбачені законодавством та дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за  тривалість безперервної військової служби в таких випадках, як передбачає законодавство за безперервну військову службу 20 років станом на 23.11.2011 року та 25 років - станом на 23.11.2016 року.
Також суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016  та червні 2017 років передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України  Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей  без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 та червні  2017 років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.
За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.
Апеляційний суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що позивача виключено із списків особового складу усіх видів забезпечення Львівського прикордонного загону 22 травня 2019 року.
Отже, 22 травня 2019 року є днем, коли правовідносини між сторонами припинились, днем, коли позивач дізнався (мав об`єктивну можливість (повинен був) дізнатись) про порушення своїх прав пов`язаних з проходженням служби та днем, коли у позивача виникли підстави для звернення до суду із цим позовом. 
Тобто, першим днем місячного строку для звернення до суду із цим позовом є 23 травня 2019 року. 
Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, останнім днем строку звернення до суду із цим позовом є 24 червня 2019 року.
Із вказаним позовом позивач звернувся до суду 18 лютого 2021 року, надіславши позовну заяву поштою, із номером відправлення 7900515978883. 
Наведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, з відповідними позовними вимогами.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 380/5093/20 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цієї справи.
Звернення із адвокатським запитом з питаннями, що стосуються предмета позову, не є на переконання апеляційного суду, в даному випадку, поважною причиною для поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки такий був скерований до відповідача після закінчення цього строку.
За такого правового врегулювання, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу
 Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи те, що апеляційним судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду, частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 380/2840/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар  	

  
Помічник заступника голови суду