Ухвала
 
07 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 552/4738/20
провадження № 61-10508ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року, рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду               від 11 січня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого                    2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 .
Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 ..
Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху відмовлено.
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання, починаючи з 09 жовтня 2020 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
ОСОБА_1 оскаржив вищезазначені судові рішення до апеляційного суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня                  2020 року про відкриття провадження у справі, від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без руху та рішення від 12 листопада 2020 року - залишено без руху.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Абрамова П. С. відмолено.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року клопотання                   ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - залишено без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Київського районного суду міста Полтави              від 13 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі, від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без руху та рішення              від 12 листопада 2020 року - залишено без руху.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2021 року питання про відвід судді передано на розгляд іншому судді, визначеному у порядку частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Абрамова П. С. при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвали Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року, від 29 жовтня 2020 року та на рішення від 12 листопада       2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя                  особа - ОСОБА_3 - відмовлено.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року клопотання   ОСОБА_1 про відстрочення від сплати судового збору - задоволено.
Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до закінчення апеляційного розгляду справи.
Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі, від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без руху та рішення від 12 листопада 2020 року.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року - залишено без змін.
Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року - залишено без змін.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада                                    2020 року - змінено.                   
Зазначено, що стягнення аліментів повинно проводитися до 30 квітня 2024 року.
В іншій частині рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
23 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційними скаргами на ухвалу Київського районного суду міста Полтави              від 13 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду міста Полтави                             від 29 жовтня 2020 року, рішення Київського районного суду міста Полтави                          від 12 листопада 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 березня             2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у вказаній вище справі.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Щодо оскарження ухвали Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі та ухвали Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без руху
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ), згідно з яким було внесено зміни до статті 353 ЦПК України, в якій пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України виключено. Вказаним пунктом передбачалася можливість апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ухвала Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі та ухвала Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без руху, які залишені без змін постановою Полтавського апеляційного суду                       від 17 травня 2021 року, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки зазначені ухвали не входять до переліку ухвал, які відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені в касаційному порядку, а тому у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Щодо оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, ухвали Полтавського апеляційного суду                від 05 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, ухвали Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2021 року про передачу питання про відвід судді на розгляд іншому судді, ухвали Полтавського апеляційного суду                                  від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід суддів та ухвали Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року про відстрочення сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Згідно із частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:                          1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвал апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, про передачу питання про відвід судді на розгляд іншому судді, про відмову у задоволенні заяви про відвід суддів, про відстрочення сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи наведене, ухвали Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, ухвали Полтавського апеляційного суду                від 05 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, ухвали Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2021 року про передачу питання про відвід судді на розгляд іншому судді, ухвали Полтавського апеляційного суду                                  від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід суддів та ухвали Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року про відстрочення сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження, не підлягають оскарженню у касаційному порядку.
Щодо оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року
07 березня 2021 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом                     ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 .
23 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно звернувся до Верховного Суду із касаційними скаргами на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Процесуальний закон не передбачає можливості повторного розгляду касаційної скарги особи, за зверненням якої Верховний Суд вже постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1  скористався передбаченим законом правом на касаційне оскарження судового рішення у цій справі та є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження, після чого повторно подає касаційну скаргу на те ж судове рішення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
Щодо оскарження рішення Київського районного суду міста Полтави                                     від 12 листопада 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду                           від 17 травня 2021 року
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 .
У своєму позові просила стягувати з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у Київському Національному Університеті імені Т. Г. Шевченка в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 неоподаткованих мінімумів.
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада                                2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на період навчання починаючи                      з 09 жовтня 2020 року, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку, тобто                          до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року - залишено без змін.
Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року - залишено без змін.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року змінено.
Зазначено, що стягнення аліментів повинно проводитися до 30 квітня 2024 року.
В іншій частині рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).  
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 та пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). 
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн. 
Предметом спору в цій справі є стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2 270 * 100 = 227 000).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм 
законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 29 жовтня 2020 року, рішення Київського районного суду міста Полтави від 12 листопада 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 березня               2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький