ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2208/20  Номер провадження 22-ц/814/1551/21	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
       за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Назаренка Олега Йосиповича, представника ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 13:51:27 год до 14:33:35 год, дата виготовлення повного тексту рішення - 16.04.2021 року) у страві за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди; третя особа:   ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, після збільшення та уточнення позовних вимог остаточно просила: 
визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 16.12.2019 року в частині її звільнення із займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28.12.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України;
поновити її на роботі на посаді лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28.12.2019 року;
стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.12.2019 року по 10.03.2021 року в розмірі 72 333,54 гривень; 
стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на її користь грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері в розмірі 2 006,39 гривень; 
стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.12.2019 року по 10.03.2021 року в розмірі 72333,54 гривень;
стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на її користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень;
вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог стверджувалося, що з 02.01.2013 року позивач працювала на посаді лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України».
24.10.2019р. її під розпис попереджено, про майбутнє звільнення з 28.12.2019 року у зв`язку із скороченням штатної посади лікаря-епідеміолога та запропоновано переведення на посаду завідувача відділення організації епідеміологічних досліджень, лікаря-епідеміолога Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України». У попередженні про звільнення вона відмовилась від запропонованих посад і власноруч написала про свою незгоду. В подальшому відповідач їй також пропонував вільні посади, однак вона відмовлялась.
28.12.2019 року її звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019 року по 28.12.2019 року, 10 днів відпустки як матері дитини з інвалідністю за 2019 рік) та з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.
Вважає що відповідачем порушено її права, оскільки вона є одинокою матір`ю, яка має дитину інваліда, згідно ч.3 ст.184 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24 травня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 повторно виклала доводи і обставини, зазначені у позовній заяві, стверджуючи, що суд першої інстанції залишив поза увагою: постанову Київського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2020 року, якою встановлено, що ОСОБА_3 вчинив порушення стосовно ОСОБА_1 згідно ч.3 ст.184 КЗпП України в частині заборони звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу; припис Управління Держпраці у Полтавській області № ПЛ6243/783/АВ/П від 29 січня 2020 року, з якого вбачається, що на момент звільнення ОСОБА_1 на підприємстві був документ, підтверджуючий статус ОСОБА_1 «одинока мати»; відомості про виплати, з яких вбачається, що у січні 2020 року позивачу було виплачено компенсацію за 7 днів додаткової відпустки лише за 2019 рік як одинокій матері, тобто підлягають виплаті кошти ще за невикористану відпустку за 2017 та 2018 роки.
Також вказувала, що суд першої інстанції не дав належної оцінки триваючому порушенню - на час розгляду справи по суті не видана трудова книжка.

У відзивах на апеляційну скаргу ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоров`я України» та ОСОБА_2 , навели свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Зокрема, зазначається, що позивач не повідомила про наявність у неї статусу одинока матір. 
Окрім того, звертається увага на те, що позивачу неодноразово пропонувалися інші посади, однак вона відмовлялася від них, а структурний підрозділ, де вона працювала, ліквідований.
       Суд першої інстанції дав правильну оцінку тому, що позивач ухилялася від отримання трудової книжки. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» №3-К від 02.01.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр» Держсанепідслужби України» з 02.01.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. 
Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , його матір`ю записана ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_5 (т.1 а.с.95, 231).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2012 року ОСОБА_1 одружена з ОСОБА_6 (т.1 а.с.239)
З посвідчення на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 22.11.2013 року, вбачається, що остання має право на державну соціальну допомогу, оскільки є представником дитини інваліда (т.1 а.с.96).
27.08.2018 року ОСОБА_1 подавала заяву до ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» про надання їй додаткової відпустки на 10 календарних днів з 20 вересня 2018 року як матері, яка має дитину інваліда, долучивши копію свідоцтва про народження дитини та копію посвідчення про інвалідність дитини (т.1 а.с.227).
Наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 471 від 30.08.2018 року ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 02.01.2018 року по 01.01.2019 року з 10 вересня 2018 року по 19 вересня 2018 року на 10 календарних днів та відпустку як матері дитини з інвалідністю за 2017 рік з 20 вересня 2018 року по 29 вересня 2018 рік на 10 календарних днів без надання матеріальної допомоги (т.1 а.с.228).
28.05.2019 року ОСОБА_1 подавала заяву до ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» про надання їй додаткової відпустки на 10 календарних днів з 16 серпня 2019 року як матері, яка має дитину інваліда, долучивши копію свідоцтва про народження дитини та копію посвідчення про інвалідність дитини (т.1 а.с.229).
Наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 471 від 22.07.2019 року ОСОБА_1 надано відпустку як матері дитини з інвалідністю за 2018 рік з 16 серпня 2019 року по 26 серпня 2019 рік на 10 календарних днів без надання матеріальної допомоги (т.1 а.с.230).
Наказом МОЗ № 1475 від 27.06.2019 року «Про затвердження Плану оптимізації лабораторної мережі в системі громадського здоров`я» затверджено План оптимізації лабораторної мережі в системі громадського здоров`я. Зобов`язано керівників Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України, Генеральному директору державної установи «Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України» (Курпіта В.І.) забезпечити виконання затвердженого цим наказом Плану оптимізації та подавати щокварталу до 10 числа наступного місяця Міністерству охорони здоров`я України інформацію про стан виконання Плану оптимізації (т.1 а.с.21).
Наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 91 від 23.10.2019 року «Про попередження про вивільнення» передбачено подальше вивільнення з 28.12.2019 року у зв`язку із скороченням чисельності усіх працівників Новосанжарського районного лабораторного відділення (п.1.8) та працівників інших відділень (т.1 а.с.89, 210-214).
Наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 94 від 24.10.2019 року «Про збереження майна» у зв`язку з ліквідацією лабораторних відділень наказано в приміщеннях районних лабораторних відділень, що ліквідуються: вжити запобіжні заходи з метою недопущення розмерзання систем тепло - та газопостачання; забезпечити опломбування лічильників енергоносіїв (в разі наявності) до 28.12.2019 року. Для належного зберігання майна (транспорт, лабораторне обладнання, меблі, комп`ютерна техніка тощо) забезпечити переміщення такого майна в міськ- та міжрайонні відокремлені підрозділи. Непридатне для використання майно списати до 20.12.2019 року (т.1 а.с.16).
Наказом ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» №88 від 18.10.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису» скорочено з 29.12.2019 року посади: 
завідувача, лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного відділу, помічника лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного відділу, дезінфектора санітарно-карантинного відділу ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України»; 
завідувача відділення - лікар з комунальної гігієни, бактеріолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), помічника лікаря- епідеміолога, фельдшера-лаборанта, молодшої медсестри (санітарки), дезинфектора, водія автотранспортних засобів, сторожа Лохвицького районного лабораторного відділення Гадяцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»; 
завідувача відділення, фельдшера санітарного, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина) дезінфектора Козельшинського районного лабораторного відділення Горішньоплавнівського міськрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»; 
завідувача відділення - лікар-бактеріолог, фельдшера санітарного, фельдшера-лаборанта, лаборанта (медицина), молодшої медичної сестри (санітарка), дезінфектора Диканського районного лабораторного відділення Зіньківського,  міжрайонного  відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення-лікар-епідеміолог, лікаря-бактеріолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), молодшої медичної сестри (санітарка), дезінфектора, робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків Котелевського районного лабораторного відділення Зіньківського міжрайонного відокремленого        підрозділу        лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення - лікар - епідеміолога, фельдшера санітарного, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина), дезінфектора Машівського районного лабораторного відділення Карлівського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ«Полтавський ОЛЦ МОЗ України»
завідувача відділення - лікар з комунальної гігієни, лікаря із загальної гігієни, лікаря-епідеміолога, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина), робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків, водія автотранспортних засобів Чутівського районного лабораторного відділення Карлівського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення - лікар з комунальної гігієни, лікаря-епідеміолога, бактеріолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), помічника лікаря-епідеміолога, молодшої медичної сестри (санітарка), водія автотранспортних засобів Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина), дезінфектор, водія автотранспортних засобів Решетилівського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення, лікаря-епідеміолог, бактеріолога, помічника лікаря-епідеміолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), дезінфектора, водія автотранспортних засобів Гребінківського районного лабораторного відділення Лубенського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення, лікаря-бактеріолога, фельдшера санітарного, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина), молодшої медичної сестри (санітарка) Пирятинського районного лабораторного відділення Лубенського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення, лікаря-бактеріолога, лаборант (медицина), молодшої медичної сестри (санітарка), водія автотранспортних засобів Чорнухинського районного лабораторного відділення Лубенського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення, лікаря із загальної гігієни, помічника лікаря-епідеміолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), дезінфектора, молодшої медичної сестри (санітарка), водія автотранспортних засобів Великобагачанського районного лабораторного відділення Миргородського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення - фельдшер санітарний, лаборанта (медицина) Шишацького районного лабораторного відділення Миргородського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення - лікар-бактеріолог, лікаря із загальної гігієни, фельдшера санітарного, помічника лікаря-епідеміолога, лаборанта (медицина), дезінфектора, водія автотранспортних засобів Оржицького районного лабораторного відділення Хорольського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України»;
завідувача відділення - лікар-епідеміолог, лікаря із загальної гігієни, помічника лікаря-епідеміолога, фельдшера санітарного, лаборанта (медицина), молодшої медичної сестри (санітарка), водія автотранспортних засобів Семенівського районного лабораторного відділення Хорольського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України». (т.1 а.с.17-20)
24.10.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штатної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу, попереджено про подальше вивільнення з 28.12.2019 року та одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача відділення організації епідеміологічних досліджень та лікаря епідеміолога Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України». 
ОСОБА_1 , ознайомившись з попередженням, висловила свою незгоду: «Не згодна на переведення на роботу в іншу місцевість. Не надано завірену копію наказу МОЗ про ліквідацію Новосанжарського РВ. Не надано завірену копію наказу ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України №91 від 23 жовтня 2019 року «про попередження про вивільнення» (т.1 а.с.94, 215).
Наказом від 16.12.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень з 28.12.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019 року по 28.12.2019 року, 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019 р.). та виплатою вихідної допомоги у розмірі середньо місячного заробітку (т.1 а.с.77).
Листом від 18.12.2019 року ОСОБА_1 пропонувалось переведення на посаду лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних дослідження біологічних факторів ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» (т.1 а.с.216).
У відповідь на цей лист, отриманий роботодавцем 20 грудня 2019 року, ОСОБА_1 повідомила, що вона є матір`ю одиначкою, пропозиція про переведення на іншу посаду унеможливлює догляд за дитиною. У зв`язку з чим вона просить вирішити питання про її працевлаштування за місцем постійного проживання; якщо така можливість відсутня, просила повідомити про можливість складання та узгодження індивідуального графіку роботи (т.1 а.с.86). 
Листом від 20.12.2019 року ОСОБА_1 пропонувалось переведення на посаду лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних дослідження біологічних факторів ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» чи відмовитись від запропонованої посади (т.1 а.с.218).
Повідомленням ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 2085 від 28.12.2019 року державною установою пропонувалось ОСОБА_1 отримати трудову книжку (т.1 а.с.71, 234).
28.12.2019 року о 13-00 год. комісією у складі: старшого інспектора з кадрів ОСОБА_14 юрисконсульта ОСОБА_7 , економіста ОСОБА_8 складено акт про те, що 28 грудня 2019 року до 11-20 год. працівники Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛД МОЗ України» (завідувач підрозділу ОСОБА_13, лікар-епідеміолог ОСОБА_1 , фельдшер санітарний ОСОБА_9 та водій ОСОБА_10 ) не прибули в ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» для отримання трудових книжок. 
Старший інспектор з кадрів ДУ об 11-24 год та 11-55 год зателефонувала до завідувача Новосанжарського РЛВ ОСОБА_11 та запросила прибути разом з співробітниками в ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» для отримання трудових книжок, оскільки в зв`язку з великою чисельністю працівників, що вивільняються 28.12.2019 року, вона не має можливості виїхати в кожне районне відділення для вручення трудових книжок (т.1 а.с.233).
На неодноразові звернення ОСОБА_1 . ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» надавав роз`яснення:
у розумінні норм чинного законодавства України ліквідація стосується виключно юридичних осіб, а Новосанжарське районне лабораторне відділення є структурним підрозділом Кобеляцького міжрегіонального відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавській ОЛЦ МОЗ України», тому надати документи, на підставі яких ліквідується структурний підрозділ, не має можливості (т.1 а.с.78-79);
у особовій справі відсутні документи, що підтверджують статус одинокої матері у ОСОБА_1 , державна установа не має можливості працевлаштувати її за місцем проживання; також наголошено, що їй необхідно прийняти рішення щодо переведення на посаду лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень відділу дослідження біологічних факторів державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» чи відмовитись від запропонованої посади, та подати відповідну заяву до ДУ «Полтавській ОЛЦ МОЗ України» до 23.12.2019 року до 12-00 год (т.1 а.с.84).
З розрахункового листа Новосанжарського районного лабораторного відділення вбачається що за грудень 2019 року виплачено підприємством ОСОБА_1 12 399,15 грн (т.1 а.с.68).
13 січня 2020 року у відповідь на письмове звернення  ОСОБА_1 . Управління соціального захисту населення Новосанжарської РДА видало довідку №9, згідно якої ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Новосанжарської РДА як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям, допомогу отримувала на сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року; з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року; з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (т.3 а.с.3,8). 
Як вбачається з довідок розрахунку АТ КБ «Приват Банк», 20.01.2020 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату у розмірі 1 003,21 грн (т.1 а.с.69-70). 
Актом управління Держпраці у Полтавській області від 29 січня 2020 року встановлено таке: «Під час інспекційного відвідування надано копія попередження від 24.10.2019р. (без номера), відповідно якої ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штатної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарсько районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу, попереджено про подальше вивільнення 28.12.2019р. та відповідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача відділення організації епідеміологічних досліджень та лікаря епідеміолога Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу; лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ М0 України». Підпис про ознайомлення із попередженням про наявні вакансії від 24.10.2019р. - в наявності. Від запропонованих вакансій, ОСОБА_1 відмовились, про що свідчить розміщений нижче, під реквізитом «підпис», виконаний рукописним способом напис «Не згодна на переведення в іншу місцевість».
Листом від 18.12.2019р. №07/2017 ОСОБА_1 також було запропоновано переведення на посаду лікаря- епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень відділу дослідження біологічних факторів Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».
Наказом від 16.12.2019р. №421-к/тр ОСОБА_1 звільнено з займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень 28.12.2019р. у зв`язу зі скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019р. по 28.12.2019р., 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019р.) та з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.
При цьому, під час інспекційного відвідування державному інспектору для огляду було надано копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України №00013103898 від 27.11.2013р. відносно дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до особової картки працівника (форма П-2) зазначений, як син ОСОБА_1 .. На копії міститься відмітка працівника кадрової служби підприємства: «отримала 21.12.2019р., міститься підпис та зазначено точний час 15.05». Вказане свідчить, що на момент звільнення ОСОБА_1 , в установі був в наявності документ, який підтверджував статус ОСОБА_1 - «одинока мати».
Під час інспекційного відвідування було встановлено, що на момент звільнення, адміністрації установи було відомо, що ОСОБА_1 має крім статусу матері дитини з інвалідністю також статус - «одинока мати».
Відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 за грудень 2019р. при звільненні їй нараховано компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019р. по 28.12.2019р., 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019р) документи, що підтверджують надання ОСОБА_1 в 2019р. як одинокій матері - відсутні (під час інспекційного відвідування не надано). Зазначене вище свідчить, що на момент звільнення ОСОБА_1 не було нараховано компенсацію за 7 днів додаткової відпустки за 2019р. як одинокій матері.
Зазначену компенсацію в сумі 1246,18 грн. ОСОБА_1 нараховано в січні 2020р., про що свідчить особовий рахунок ОСОБА_1 за січень 2020р. зазначені кошти, з урахуванням всіх відрахувань, в сумі 1003,18 грн перераховано на зарплатну картку 20.01.2020р. (під час інспекційного відвідування), про що свідчить платіжне доручення №3 від 17.01.2020р. з відміткою банка».( т.2 а.с.198- 205)
У листі Управління Держпраці у Полтавській області від 06.02.2020 року № 16-Д1869/21/14-07/201 повідомлено: «під час інспекційного відвідування було встановлено наступне. В табелі обліку використання робочого часу за грудень 2019р. (Новосанжарське районне лабораторне відділення Кобеляцького МВПЛД ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України») 28 числа (в день звільнення) напроти Вашого прізвища значиться позначка «7,7» годин. При цьому, в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки» Ваш підпис про отримання трудової книжки - відсутній. При цьому іншими працівниками, яких було звільнено з роботи в цей день, трудові книжки отримали, про що свідчать підписи в книзі обліку руху трудових книжок з зазначенням дати.
Під час проведення інспекційного відвідування, головному державному інспектору було надано копію акту, складеного у присутності старшого інспектора з кадрів, юрисконсульта та економіста про факт неприбуття 28.12.2019р. частини працівників Новосанжарського районного лабораторного відділення (в тому числі і Вас) до ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» для отримання трудових книжок.
28.12.2019р. цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №3600000559960 від 28.12.2019р. Вам було направлено витяг з наказу про звільнення та письмове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки» (т.1 а.с.74-76).
З листа Управління Держпраці у Полтавській області  від 16.03.2020 року № 16-Д268/21/14-04/93 вбачається, що на момент звільнення ОСОБА_1 в установі був в наявності документ, який підтверджував статус - «одинока мати». Будь-які документи, які б підтверджували дії адміністрації підприємства, спрямовані на працевлаштування ОСОБА_1 за місцем проживання, відсутні. Зазначене вище свідчить про порушення вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України.
Як свідчить табель обліку використання робочого часу за грудень 2019 р. (Новосанжарське районне лабораторне відділення Кобеляцького МВПЛД ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України») 28.12.2019 (в день звільнення) напроти прізвища ОСОБА_1 значиться позначка «7,7» годин. При цьому, в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки» підпис ОСОБА_1  про отримання трудової книжки - відсутній. При цьому іншими працівниками, яких було звільнено з роботи в цей день, трудові книжки отримали, про що свідчать підписи в книзі обліку руху трудових книжок з зазначенням дати (т.1 а.с.46-49).
На підставі  акту від 29.01.2020 року Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено припис про усунення виявлених  порушень і вказано, що відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 за грудень 2019р. при звільненні їй нараховано компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019р. по 28.12.2019р., 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019р.). Документи, що підтверджують надання ОСОБА_1 в 2019р. відпустки як одинокій матері відсутні (під час інспекційного відвідування не надано). Зазначене вище свідчить, що на момент звільнення ОСОБА_1 не було нараховано компенсацію за 7 днів додаткової відпустки за 2019р. як одинокій матері. Зазначену компенсацію, в 1246,18 грн. ОСОБА_1 нараховано в січні 2020р., що свідчить особовий рахунок ОСОБА_1 за січень 2020 року зазначені кошти., з урахуванням всіх відрахувань, в сумі 1003,18 грн. перераховано на зарплатну картку 20.01.2020р. (під час інспекційного відвідування), про що свідчить платіжне доручення №3 від 17.01.2020р. з відміткою банка.(т.2 а.с.206-209)
Листом Управління Держпраці у Полтавській області від 23.03.2020 року № 16-Д267/21/14-04/93 по питанню виплати коштів, належних при звільненні, роз`яснено таке
«Як було встановлено під час інспекційного відвідування, наказом від 16.12.2019р. №421-к/тр Вас було звільнено з займаної посади лікаря- епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень 28.12.2019р. у зв`язку зі скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019р. по 28.12.2019р., 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019р.) та з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.
Крім того, було встановлено, що на момент звільнення Ви , крім статусу матері дитини з інвалідністю, також мали статус - «одинока мати».
Згідно особового рахунку за грудень 2019р. Вам було нараховано заробітну плату у розмірі 12399,15 грн. (в тому числі: 1982,10 грн. - оклад пропорційно відпрацьованому часу; 455,88 грн. - за «медичний стаж»; 297,31 грн. - за «шкідливі умови праці»; 2670,39 грн. - грошова компенсація за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019р. по 28.12.2019р., 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019р.); 34,13 грн. - індексація заробітної плати; 5218,70 грн. - вихідна допомога; 1740,64 грн. - «курси»), сума до виплати, після проведення обов`язкових утримань, становить 9981,00 грн.
Заробітну плату за першу половину грудня 2019р. у сумі 2100,00 грн. перераховано на зарплатну картку 17.12.2019р., про що свідчить платіжне доручення від 16.12.2019р. № 288 з відміткою банку. Кошти, належні Вам при звільненні в сумі 7881,31 грн. - перераховано на зарплатну картку 24.12.2019р., про що свідчить платіжне доручення №308 від 23 грудня 2019р. з відміткою банка.
По питанню виплати сум, які надходили на зарплатну картку ОСОБА_1 після звільнення, роз`яснено таке.
«Під час проведення інспекційного відвідування відносно Вас крім порушення вимог ч.З ст. 184 КЗпП України було виявлено порушення вимог ст. 83 КЗпП України щодо невиплати грошової компенсації за. додаткову відпустку як одинокій матері.
Адміністрацією державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» під час інспекційного відвідування Вам було нараховано грошову компенсацію за 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як одинокій матері за 2019 рік в сумі 1246,18 грн. (до виплати - 1003,18 грн.).
Кошти у сумі 1003,18 грн. Вам було перераховано на зарплатну картку 20.01.2020р., про що свідчить «ведомость распредеделения виплат» від 17.01.2020р. №200117СТ870779 та платіжне доручення від 17.01.2020р. №3, з відміткою банка.
За результатами інспекційного відвідування до посадових осіб лікувальної установи було вжито заходи згідно наданих повноважень, в тому числі видано припис про усунення виявлених порушень вимог законодавства про працю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим проведення планових та позапланових заходів державного контролю на період карантину припинено.
Якщо Ви вважаєте, що Ваші  права порушено для їх захисту маєте право звернутися до суду» (т.1 а.с.43-44)
Як вбачається з довідок Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» № 02/213 та 02/212 від 29.05.2020 року державною установою з ОСОБА_1 проведено розрахунки (заробітна плата, вихідна допомога при звільненні, компенсація за невикористану відпустку) 24.12.2019 року, платіжне доручення № 308 від 23.12.2019 року і податкова соціальна пільга як одинокій матері в період з 02.01.2013 року по 28.12.2019 рік не надавалась (т.1 а.с.225-226).
02.06.2020 року о 13-00 год. комісією у складі: заступника директора з економічних питань ОСОБА_15, старшого інспектора з кадрів ОСОБА_14 юрисконсульта ОСОБА_7 складено акт про те що 02 червня 2020 року до 10-50 год. в приміщенні Київського районного суду м.Полтави колишньому працівнику ОСОБА_1 в присутності адвоката було запропоновано отримати трудову книжку. ОСОБА_1 відмовилась від отримання трудової книжки (т.2 а.с.168).
За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 судом першої інстанції призначалась судово-економічна експертиза, згідно якої експертом визначено, що:
1. При умові, що лікарем-епідеміологом Новосанжарського районного лабораторного відділення ОСОБА_1 за 2017 та 2018 роки, як одинокою матір`ю невикористані 14 днів додаткової відпустки, то при звільненні 28.12.2019р. належала до нарахування грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як одинокої матері в розмірі 2 492,42 гри, з яких до виплати - 2 006,39 грн;
2. За умови, що при звільненні 28.12.2019 ОСОБА_1 належить грошова компенсація за невикористану у 2017-2019 роках додаткову відпустку як одинокій матері в кількості 21 день, то при звільненні 28.12.2019 їй належало до нарахування заробітна плата за грудень 2019 року 16 137,78 грн, з яких при звільненні, з урахуванням виплаченого авансу в розмірі 2 100,00 грн, належало до виплати 10 890,91 грн;
3. Відповідно до наданих на дослідження документів у січні 2020 року ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1003,19 грн, не виплачувалися. Грошові кошти, виплачені ОСОБА_1 у січні 2020 року в розмірі 1003,18 грн, нараховані в січні 2020 року в розмірі 1242,67 грн та визначені як заробітна плата за грудень 2019 року;
З нарахованої заробітної плати в розмірі 1242,67 грн, утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 223,68 грн та військовий збір - 18,64 грн;
Нарахування ОСОБА_1 заробітної плати/доходу в січні 2020 року в сумі 1242,67 грн (з яких виплачено 1003,18 грн), а також утримання з нього податку на доходи фізичних осіб, відображені в податковій звітності Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу ДУ «Полтавський ОЛІД ДС1.СУ» за січень 2020 року;
Дослідження відображення у податковій звітності Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу ДУ «Полтавський ОЛП ДСНСУ» утримання військового збору з заробітної плати/доходу ОСОБА_1 нарахованого в січні 2020 року в сумі 1242,67 грн / (з яких виплачено 1003,18 грн), потребує здійснення ревізійних дій, що не входить до завдань економічної експертизи;
4. У разі підтвердження судом невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП при відсутності спору про їх розмір ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається з врахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 242,73 грн. та числа робочих днів, які будуть розраховані з дати звільнення 28.12.2019 року по день фактичного здійснення розрахунку (т.2 а.с.111-125).

Наказом МОЗ України № 1103 від 02 червня 2021 року змінено назву ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (т.3 а.с.170). 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що станом на 16.12.2019 року відповідач не мав відомостей про те, що позивач має статус «одинока-мати» - ці дані передані відповідачу лише 21.12.2019 року, позивачці установою пропонувались інші посади, але вона відмовилась від переведення на роботу в іншу місцевість, неодноразово ОСОБА_1 пропонувалось отримання трудової книжки, однак вона ухилялась від її отримання, при звільненні з позивачем проведено повний розрахунок.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Положеннями статті 184 КЗпП України визначено істотні пільги для жінок-матерів, зокрема, одиноких матерів.
Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статтею 6  Сімейного кодексу України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.
Відповідно до статей 18-1,18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
       Заперечуючи законність свого звільнення, позивач, зокрема, посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року (справа №414/1148/16) від 03 липня 2019 року (справа №752/5794/18), від 18 березня 2020 року (справа №505/3097/17) і від 20 січня 2021 року (справа №569/15473/17).
       У наведених постановах Верховним Судом викладені такі правові висновки:
       «…зазначена норма (частина третя статті 184 КЗпП України) чітко встановлює гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачає можливості такого звільнення у випадках повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування».
       «Оскільки ОСОБА_1 як одинока матір, яка виховує дитину віком до чотирнадцяти років, підпадає під категорію працівників, визначену частиною третьою статті 184 КЗпП України, то в ситуації, коли не було ліквідації підприємства, її не можна було звільнити з ініціативи підприємства за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників.
В цьому випадку виконання роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування позивача (пропозиції вакантних посад) не має правового значення для вирішення питання щодо законності її звільнення, оскільки на неї поширюються не загальні вимоги щодо працевлаштування, встановлені для всіх працівників частиною другою статті 40, частиною третьою статті  49-2 КЗпП України, а спеціальні (більш вищі) гарантії, визначені статтею 184 щодо неможливості звільнення таких осіб, як позивач».
       «Наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України». 
        За змістом частини третьої статті 184 КЗпП України заборона звільнення поширюється на одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю.
       Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час звільнення мала статус матері, яка має дитину з інвалідністю, про це роботодавець мав відповідні документи, у зв`язку з чим позивачці за її заявами надавалися соціальні відпустки. 
Отже, з урахуванням встановлених фактичних обставин, які не заперечуються учасниками справи, категоричних приписів ч.3 ст.184 КЗпП України та наведених вище правових висновків Верховного Суду апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 . 
Оскільки звільнення ОСОБА_1 з роботи визнано судом незаконним, то є незаконним наказ про її звільнення.
Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі орган, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вирішуючи питання про поновлення позивачки на роботі, апеляційний суд враховує таке.
Позивач наполягає поновити її на посаді, яку вона займала перед звільненням, а саме на посаді лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».
Наявними у справі доказами підтверджується, що на виконання наказу МОЗ України № 1475 від 27.06.2019 року «Про затвердження Плану оптимізації лабораторної мережі в системі громадського здоров`я» у ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» відбулися структурні зміни, внаслідок яких Новосанжарське районне лабораторне відділення фактично припинило свою діяльність, замість нього у смт.Нові Санжари нових структурних підрозділів не утворено (т.3 а.с.170-187, 198-212).
Суд не вправі давати оцінку законності та/або доцільності рішенням власника, які стосуються його внутрішньогосподарської діяльності, та, відповідно, втручатися у таку діяльність.
Так як ОСОБА_1 звільнена незаконно і підлягає поновленню на роботі, а структурний підрозділ, де вона працювала, фактично не існує, то належним способом відновлення порушеного права позивача на працю є ухвалення рішення про поновлення її на роботі в ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на посаді лікаря-епідеміолога.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд виходить з того, що позивач диспозитивно визначила період, за який слід обрахувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу: з 28 грудня 2019 року по 10 березня 2021 року (т.2 а.с.154-156).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок №100).
Нормами абз.3 п.2 Порядку №100  визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.
Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку №100  основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
За змістом абз.2 п.8 Порядку №100  після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку №100).
Апеляційний суд погоджується з визначеним експертом розміром середньоденного заробітку у сумі 242,73 грн (т.2 а.с.122-123).
Згідно листа Міністерства соціальної політики України № 1133/0/206-19 від 29 липня 2019 року кількість робочих днів у 2020 році склала 251.
Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 3501-06/219 від 12 серпня 2020 року кількість робочих днів з 01 січня по 10 березня 2021 року склала 46.
Тобто, період вимушеного прогулу становить 297 днів (251 + 46). 
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 297 х 242,73 = 72 090,81 грн.
Вирішуючи питання за позовною вимогою про стягнення з відповідача компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка надається одинокій матері, за 2017 рік, 2018 рік, а також середнього заробітку за час затримки виплати цієї компенсації, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. 
Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові  від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження  № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі  № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №219/5412/16. 
У межах розгляду цієї справи належними і допустимими доказами доведено, що за час роботи позивач не повідомляла роботодавця про наявність у неї статусу одинокої матері, відповідні документи не подавала (т.2 а.с.203), своїм правом на додаткову відпустку як одинока мати не користувалася. У суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що не використовувала право на додаткову як одинока мати, її влаштовувала тільки додаткова відпустка матері, яка має дитину з інвалідністю, яку вона щорічно використовувала.
Документи про наявність статусу одинокої матері надані роботодавцю тільки після звільнення і одночасно заявлена вимога про виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки для одинокої матері. 
У цій конкретній ситуації є очевидним, що роботодавець не міг знати, не був зобов`язаний допитуватися у позивача про наявність у неї права на додаткові відпустки з інших підстав. За час роботи позивач диспозитивно, на свій розсуд, розпорядилася своїм правом на ще одну додаткову відпустку як одинока мати - не використала це право.
Отже, як під час роботи позивачки, так і на момент її звільнення роботодавець діяв добросовісно - він об`єктивно був позбавлений можливості знати про наявне у відповідача право на ще одну додаткову відпустку.
Окрім того, актами роботодавця, поясненнями самої позивачки підтверджено, що вона за відсутності поважних причин не вважала за можливе і необхідне отримати трудову книжку після звільнення, вимагала, щоби трудову книжку їй доставили особисто у смт.Нові Санжари (т.1 а.с.31, 37, 48, 50, 71-72, 233,234 -235; т.2 а.с.168). 
У зв`язку з наведеним дії позивача, зокрема подання роботодавцю документів, що підтверджують статус одинокої матері, після звільнення, пред`явлення вимоги про виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки, фактичну відмову отримати трудову книжку, апеляційний суд розцінює як недобросовісну поведінку на шкоду роботодавцю. 
Заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди є співмірним із фактичними обставинами, тривалістю порушення прав позивачки та узгоджується з вимогами розумності і справедливості (ст.23 ЦК України).

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою немайнового характеру (визнати наказ незаконним, скасувати його та поновити на роботі), згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», за подачу якого вона була звільнена від сплати судового збору.
Також ОСОБА_1 звернулась з чотирма позовними вимогами майнового характеру (щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 72 333,54 грн, стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері у розмірі 2 006,39 грн., стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою своєчасно компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері у розмірі 72 333,54 грн, стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.)
Таким чином, за подачу позовної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розмірі: 840,80 х 3 = 2 522,4 грн судового збору за подачу позовних вимог (щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 72 333,54 грн, стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою своєчасно компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері у розмірі 72 333,54 грн, стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн)
За подачу інших позовних вимог ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 , сплатила 840,80 грн (т.1 а.с.15) та 840,80 грн (т.2 а.с.56) судового збору, тобто не доплатила 840,80 грн за подачу позовної заяви.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Таким чином, враховуючи п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 має право на стягнення з іншої сторони (840,80+840,80)/2 = 840,80 грн. судових витрат, тобто з ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору за подачу позову до суду.
Враховуючи недоплату судового збору за подачу позову до суду у розмірі 840,80 грн, є необхідним стягнути з позивача та відповідача на користь держави по 420,40 грн судового збору з кожного.
При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 повинна була сплатити 3 783,60 грн судового збору, однак сплатила 2 522,40 грн (т.3 а.с.104).
Таким чином, враховуючи п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 має право на стягнення з іншої сторони 2522,40/2 = 1 261,2 грн судових витрат, тобто з ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» необхідно стягнути 1 261 грн 20 коп. судового збору за подачу позову до суду.
Враховуючи недоплату судового збору за подачу апеляційної скарги до суду у розмірі 1 261,2 грн, є необхідним стягнути з позивача та відповідача на користь держави по 630,6 грн судового збору з кожного.
Тобто усього з кожної сторони на користь держави слід стягнути по 420,40 + 630,60 =1 051 грн.
Пунктом 2 ч.3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи.
У ч.6 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплата робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 16.10.2020 року у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу. Обов`язок по оплаті експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (т.2 а.с.104).
28.01.2021 року експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС проведено судово-бухгалтерську експертизу по цивільній справі № 552/2208/20 (т.1 а.с.111-125). ОСОБА_1 сплачено 8 438,40 грн за проведення експертизи (т.1 а.с.172).
Таким чином, враховуючи п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача 8 438,40/2 = 4 219,2 грн судових витрат, тобто з ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» необхідно стягнути 4 219 грн 20 коп. витрат на проведення експертизи.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Назаренка Олега Йосиповича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 16.12.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28.12.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-епідеміолога у ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» з 28.12.2019 року.

Стягнути з ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.12.2019 року по 10.03.2021 року в розмірі 72 090,81 гривень, а також 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. 

У задоволенні інших позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 051 грн.

Стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь держави судовий збір у розмірі 1 051 грн.

Стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати у розмірі 6 321,2 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.А. Лобов

Судді:                                                                              А.І.Дорош

                                                                                            В.М.Триголов