ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2021 р.                             Справа№ 910/16863/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Копитової  О.С. 
 
за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,
представників:
від позивача - адвоката Мамуні О.С., адвоката Лук`янова О.Л.,
від третьої особи - адвоката Гутнік І.В., адвоката Кислого Т.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу компанії Тева Фармасьютікал Індастріз Ко. Лтд (Teva Pharmaceutical Industries Co. Ltd., Держава Ізраїль)
на рішення  Господарського суду міста Києва 
від 17.06.2020 (суддя Підченко Ю.О.)
у справі № 910/16863/18  
за позовом компанії Синтон Б.В. (Synthon B.V., Королівство Нідерланди) 
до 1. Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності",
2. компанії Єда Рісерч енд Девелопмент Ко. Лтд. (Yeda Research and Development Co. Ltd., Держава Ізраїль), 
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - компанія Тева Фармасьютікал Індастріз Лтд. (Teva Pharmaceutical Industries Co. Ltd., Держава Ізраїль) 
про визнання патенту на винахід недійсним повністю,

ВСТАНОВИВ:

Компанія Синтон Б.В. (далі також - позивач, компанія Синтон) звернулась з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі також - відповідач-1) та компанії Єда Рісерч енд Девелопмент Ко. Лтд. (далі також - відповідач-2, компанія Єда) про:
- визнання патенту України № 103699 на винахід "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" недійсним повністю;
- зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України  внести зміни до Державного реєстру патентів на винаходи  стосовно визнання недійсним повністю патенту № 103699 на винахід та здійснення про це публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним повністю патент України №103699 на винахід "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою"; зобов`язано Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до Державного реєстру патентів на винаходи стосовно визнання недійсним повністю патенту №103699 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, компанія Тева Фармасьютікал Індастріз Лтд. (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, далі також - третя особа, компанія Тева) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 повністю та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову компанії Синтон; судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, за твердженням скаржника, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, що мають значення для справи на підставі Висновку експерта від 25.05.2020 №03-02/2020, складеного судовим експертом Андрєєвою A.B., який є неналежним та недопустимим доказом.
Висновки суду щодо дотримання позивачем строку позовної давності не грунтуються на положеннях ст.ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, а надані позивачем листи на підтвердження дотримання строку позовної давності є недопустимими доказами та мали бути виключені з числа доказів на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України.
Крім того, за твердженням скаржника, судом першої інстанції під час розгляду справи порушено ст.ст. 2, 7, 13, 42, 69, 73, 76, 77, 79, 81, 86, 91, 98, 102, 106, 107, 207, 210, 214, 236,238 ГПК України, ст.ст. 4, 7, 9, 10 Закону України "Про судову експертизу", ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що призвело до неправильного, неповного встановлення обставин справи та, відповідно, до неправильного вирішення справи. Також, судом неправильно застосовано ст. 459 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі", п. 6.5.3.2 та 6.5.3.4 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 №197. 
Також, скаржник зазначає щодо неправильного застосування судом першої інстанції  закону в частині визначення підстав для визнання патенту недійсним, оскільки відповідність винахідницькому рівню нерозривно пов`язана із досягненням зазначеного заявником технічного результату та винахід може відповідати умові винахідницького рівня, незважаючи на удавану простоту.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії Тева.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 здійснено заміну Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (відповідача-1) у справі №910/16863/18 на його процесуального правонаступника - Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (далі - Укрпатент).
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 (колегія суддів: Доманська М.Л. (головуючий), Дідиченко М.А., Пантелієнко В.О.) рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 у справі № 910/16863/18 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01.06.2021 задоволено частково касаційні скарги компанії Єда Рісерч енд Девелопмент Ко. Лтд. та компанії Тева Фармасьютікал Індастріз Лтд.; скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021, а справу № 910/16863/18 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Підставою для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду 25.01.2021 стало порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення третьої особи про дату, час та місце засідання суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16863/18, розгляд справи призначено на 22.06.2021.
14.06.2021 третя особа подала заяву про надання дозволу на подання пояснень та встановлення процесуального строку на подання пояснень.
14.06.2021 представник компанії Єда адвокат Лапіцька С.Ю. подала пояснення (вх. № 09.1-13/16650/21 від 16.06.2021), в яких просила про врахування даних пояснень при розгляді апеляційної скарги та задовольнити подану апеляційну скаргу третьої особи на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2020.
16.06.2021 третя особа подала повторне клопотання про призначення повторної комісійної судової експертизи, а також пояснення щодо апеляційної скарги, у яких міститься клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання до суду роздруківки інформації з вебсайту Міністерства охорони здоров`я і соціальних служб США щодо реєстрації лікарського засобу Копаксон 40 від 28.01.2014 та встановлення додаткового строку до 24.06.2021 для подання перекладу вказаної інформації.
В судовому засіданні встановлено, що 22.06.2021 від третьої особи надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказу та про приєднання доказу, а саме перекладу інформації, що розміщена на вебсайту Міністерства охорони здоров`я і соціальних служб США щодо реєстрації лікарського засобу Копаксон 40 від 28.01.2014.
Від позивача 22.06.2021 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання заперечень проти пояснень третьої особи та встановлення строку на надання таких заперечень.
Окрім того, 22.06.2021 позивач подав заперечення проти клопотання третьої особи про поновлення строку подання доказу та встановлення додаткового строку на подання доказу.
Позивач 22.06.2021 подав заперечення проти повторного клопотання третьої особи про призначення повторної комісійної судової експертизи.
Також, 22.06.2021 позивач заявив відвід експертам Дорошенку О.Ф. та Жихарєву О.С. та просить не доручати проведення повторної експертизи зазначеним експертам.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021  відкладено розгляд справи на 07.09.2021.
29.06.2021 позивач подав відзив на апеляційну скаргу компанії Тева, доповнення до неї з урахуванням пояснень відповідача-2 та третьої особи щодо апеляційної скарги.
17.08.2021 до суду від третьої особи надійшла відповідь на відзив позивача.
31.08.2021 до суду від позивача надійшло заперечення щодо наведених у відповіді на відзив на апеляційну скаргу пояснень, міркувань та аргументів.
Від третьої особи 06.09.2021 надійшло заперечення проти відводу судовим експертам Дорошенку О.Ф. та Жихарєву О.С.
06.09.2021 третя особа подала додаткові пояснення щодо аргументів, викладених у запереченнях позивача на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, та заперечення проти клопотання про приєднання додаткових доказів.
07.09.2021 відповідач-2 подав заяву про поворот виконання рішення суду в частині зобов`язання Укрпатенту внести зміни до Державного реєстру патентів на винаходи щодо визнання недійсним патенту України № 103699 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".
В судовому засіданні 07.09.2021 оголошена перерва до 13.09.2021 відповідно до ст. 216 ГПК України.
13.09.2021 позивач подав додаткові письмові пояснення.
В судовому засіданні 13.09.2021 було розглянуто клопотання третьої особи про призначення повторної комісійної судової експертизи від 14.06.2021.
Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки третя особа не навела беззаперечні аргументи в чому саме полягає необґрунтованість або суперечність з іншими матеріалами справи висновку експерта № 1224 від 12.10.2018 (судовий експерт Петренко С.А.) та висновку № 03-02/2020 від 25.05.2020 (судовий експерт Андрєєва А.В., фахівець Привалко Е.Г.), як того вимагає ч. 2 ст. 107 ГПК України. При цьому, відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.  
В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, додаткові пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать винаходи.
Закон України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" (далі - Закон, в редакції чинній на дату видачі оспорюваного патенту) визначає, що винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології.
Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 6 Закону, Правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі та відповідає умовам патентоздатності.
Об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути:
продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо);
процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.
Пріоритет, авторство і право власності на винахід засвідчуються патентом (деклараційним патентом).
Пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом.
Строк дії патенту України на винахід становить 20 років від дати подання заявки до Установи.
Обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень.
Відповідно до статті 7 Закону винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним (ч. 1).
Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об`єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо (ч. 3).
Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету(ч. 4).
Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті, і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати (ч. 5).
На визнання винаходу (корисної моделі) патентоздатним не впливає розкриття інформації про нього винахідником або особою, яка одержала від винахідника прямо чи опосередковано таку інформацію, протягом 12 місяців до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. При цьому обов`язок доведення обставин розкриття інформації покладається на особу, заінтересовану у застосуванні цієї частини (ч. 6).
Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п`ятій цієї статті, до уваги не береться (ч. 7).
Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності (ч. 8).
Частинами 1 та 2 статті 28 Закону встановлено, що права, які випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу. Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.
Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом.
Згідно з пунктом "а"  частини 1 ст. 33 Закону патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під поняттям "охоронюваний законом інтерес", відповідно до рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З матеріалів справи вбачається, компанія Єда є власником патенту України на винахід № 103699 від 11.11.2013 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою", виданий за заявкою № а 2012 03259, що був оприлюднений в бюлетені № 21 "Промислова власність" 11.11.2013.
Формула винаходу за оспорюваним патентом складається з незалежного пункту 1 "Лікарський препарат для застосування у лікуванні пацієнта, що страждає на рецидивно-ремітуючий розсіяний склероз або зазнав перший клінічний епізод та має високий ризик розвитку клінічно визначеного розсіяного склерозу, що включає 40 мг глатирамеру ацетату, де лікарський препарат виготовлений для схеми введення трьома підшкірними ін`єкціями протягом періоду сім діб із щонайменше однією добою між кожною підшкірною ін`єкцією" та залежних пунктів 2 - 17.
Вважаючи, що винахід, який захищений патентом №103699 не відповідає умові патентоздатності "винахідницький рівень", позивач звернувся із даним позовом на підставі ч. 2 ст. 33 Закону. 
При цьому, в обґрунтування порушення своїх прав, позивач послався на те, що патентування відповідачем-2 винаходу за патентом України №103699 створює перешкоди для здійснення позивачем власної господарської діяльності в Україні та порушує охоронювані законом інтереси позивача. Охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, полягає в безперешкодній господарський діяльності щодо реєстрації та продажу генеричного лікарського засобу із використанням оспорюваного патенту. Як зазначає позивач, оригінальний лікарський засіб з вмістом 40 мг діючої речовини глатирамеру ацетат було вперше зареєстровано в Україні 14.12.2015, реєстраційне посвідчення від 14.12.2015 UA/6307/01/02, що підтверджується Наказом МОЗ України "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" від 14.12.2015 № 853, що відкрило можливість посилатися на досьє цей лікарський засіб при реєстрації генеричних лікарських засобів.
Позивач у позові зазначив, що підставою для визнання патенту України №103699 на винахід недійсним повністю є його невідповідність умові патентоздатності - "винахідницький рівень". 
Як вбачається з матеріалів справи, така невідповідність була встановлена, зокрема, за допомогою двох висновків експертизи, які наявні в матеріалах справи, один з яких був наданий суду позивачем разом з позовною заявою, а інший був складений за результатами проведення призначеної судом експертизи.
Так, до позовної заяви був доданий висновок експерта від 10.12.2018 №1224, складений судовим експертом Петренком С.А. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 було призначено у даній справі експертизу у сфері інтелектуальної власності (винаходів і корисних моделей), проведення якої доручено експерту Андрєєвій Альоні Вікторівні, кандидатура якої була запропонована відповідачем-2 і з цим погодився скаржник.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 у даній справі суд першої інстанції задовольнив клопотання Андрєєвої A.B. та залучив до проведення експертизи фахівця Привалко Елеонору Геннадіївну, яка має спеціальні знання в галузі фармацевтики та органічної хімії.
За результатами проведення судової експертизи складений висновок експерта від 25.05.2020 №03-02/2020.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням експертних висновків наявних в матеріалах справи, зібраних у справі доказів, які свідчать про те, що винахід за патентом України від 11.11.2013 №103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" станом на дату пріоритету (20.08.2009) був очевидним для фахівця, тобто явно випливав із рівня техніки, а тому, винахід за спірним патентом не відповідає умовам патентоздатності за критерієм "винахідницький рівень" як передбачено ч. 1 ст. 459 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону.
Як зазначає позивач, компанія Синтон є фармацевтичною компанією - всесвітньо відомим виробником генеричних (неоригінальних) лікарських засобів. Вона виробляє, зокрема, речовину глатирамеру ацетат, що використовується у лікарських засобах, а також лікарські засоби з цією речовиною. Інтерес компанії Синтон, за захистом якого вона звернулася до суду з даним позовом, полягає у безперешкодному веденні господарської діяльності на території України, і, зокрема, у безперешкодній державній реєстрації і продажу в Україні лікарського засобу з вмістом речовини глатирамеру ацетат у дозуванні 40 мг та/або у постачанні компонентів для виробництва такого лікарського засобу і продажу його в Україні.
Лікарські засоби можуть реєструватися в Україні як оригінальні (референтні) за повним реєстраційним досьє або як генеричні (за скороченим реєстраційним досьє з посиланням на повне досьє референтного лікарського засобу).
Згідно з Порядком проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.08.2005 №426 (надалі також - "Порядок"), повні реєстраційні досьє містять "повні модулі 1 та 2, у модулі 3 - результати власних фармацевтичних випробувань (фізико-хімічних, біологічних або мікробіологічних), у модулях 4 та/або 5 - або результати власних доклінічних випробувань (фармакологічних та токсикологічних) і клінічних досліджень, або власних обмежених доклінічних випробувань (фармакологічних та токсикологічних) і клінічних досліджень та докладні бібліографічні дані, або тільки докладні бібліографічні доклінічні та/або клінічні дані." (п. 1.1 Розділу III Порядку). Позивач посилається на те, що реєстрація за повним реєстраційним досьє вимагає проведення дорогих і тривалих досліджень та випробувань.
Натомість, для реєстрації генеричного лікарського засобу вимога проводити такі дослідження і випробування відсутня - достатньо лише послатися на відомості про них, зазначені в повному реєстраційному досьє на оригінальний лікарський засіб: "генеричний тип лікарського засобу передбачає, що реєстраційне досьє містить посилання на реєстраційну інформацію, що міститься у досьє на референтний препарат, за умови доведення їх еквівалентності." (п. 1.3 Розділу III Порядку).
Отже, згідно з законодавством передумовою для реєстрації генеричного лікарського засобу є наявність повного реєстраційного досьє раніше зареєстрованого референтного лікарського засобу, на яке можна послатися.
Таким чином, у фармацевтичної компанії може з`явитися охоронюваний законом інтерес щодо державної реєстрації генеричного лікарського засобу не раніше, ніж завершено реєстрацію оригінального (референтного) лікарського засобу, на повне реєстраційне досьє якого компанія може послатися для реєстрації свого генеричного лікарського засобу.
У даному випадку оригінальний (референтний) лікарський засіб з вмістом 40 мг діючої речовини глатирамеру ацетат було вперше зареєстровано в Україні у грудні 2015, реєстраційне посвідчення від 14.12.2015 № ІІА/6307/01/02 на лікарській засіб "КОПАКСОН 40", що підтверджується Наказом Мінестерства охорони здоров`я України "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" від 14.12.2015 № 853. Заявником щодо цього лікарського засобу є компанія ТЕВА ФАРМАСЬЮТІКАЛ ІНДАСТРІЗ ЛТД (3-я особа у даній справі, скаржник). Починаючи з цієї дати (14.12.2015), у виробників генеричних лікарських засобів з тим же вмістом діючої речовини може з`явитись охоронюваний законом інтерес, що полягає у безперешкодній реєстрації та продажу таких генеричних лікарських засобів.
Тобто у Синтон з`явився охоронюваний законом інтерес щодо безперешкодної реєстрації та продажу генеричного лікарського засобу з вмістом 40 мг глатирамеру ацетат саме 14.12.2015, коли було видано реєстраційне посвідчення на оригінальний лікарський засіб.
Суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності у позивача права на даний позов із врахуванням вищезазначеного.
Доводи скаржника про недоведення позивачем використання в його лікарському засобі кожної ознаки незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № 103699 судом першої інстанції правомірно відхилені з огляду на відмінність предметів доказування у справах про визнання патентів недійсними і про припинення порушення прав власника патенту. В даній справі ці обставини не входять до предмету доказування.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що матеріали справи містять докази, які підтверджують наявність у позивача порушеного охоронюваного законом інтересу, за захистом якого він звернувся з позовом до суду, та наявність у нього права на даний позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту охоронюваного законом інтересу, за захистом якого звернувся позивач.
Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідно до положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).
В матеріалах справи наявний поданий позивачем Висновок експерта за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 10.12.2018 №1224, підготовленим для подання до cуду. 
Висновок експерта від 10.12.2018 №1224 складений атестованим судовим експертом Петренком Сергієм Анатолійовичем, у ньому зазначено, що цей висновок підготовлено для подання до суду та що експерт Петренко С.А. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
На вирішення експерта Петренка С.А. було поставлене питання: "Чи відповідає винахід за патентом України №103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" умові патентоздатності "винахідницький рівень"?
Як зазначає експерт Петренко С.А. у Висновку від 10.12.2018 №1224, можливим технічним результатом винаходу за патентом України №103699 є полегшення симптому рецидивно-ремітуючого розсіяного склерозу у людини-пацієнта, що страждає на рецидивно- ремітуючий розсіяний склероз, або у пацієнта, що зазнав перший клінічний епізод та визначається як такий, що має високий ризик розвитку клінічно визначеного розсіяного склерозу. Для цього, відповідно до опису винаходу застосовують відомий лікарський засіб 40 мг глатирамеру ацетат, що застосовується для лікування зазначених патологічних станів, який вводять щотижня по три ін`єкції. При цьому інтервал між кожною ін`єкцією повинен бути, щонайменше, одна доба. Зазначається, що лікування із застосуванням 40 мг глатирамеру ацетату три рази щотижня щонайменше так само ефективно як 20 мг глатирамеру ацетату при щодобовому введенні. Додатковим технічним результатом винаходу за патентом України № 103699 є збільшення стерпності лікування глатирамеру ацетатом у людини-пацієнта, що страждає на рецидивно-ремітуючий розсіяний склероз, або у пацієнта, що зазнав перший клінічний епізод та визначається як такий, що має високий ризик розвитку клінічно-визначеного розсіяного склерозу (с. 15-16 Висновку експерта від 10.12.2018 №1224). 
Відповідно до опису винаходу за патентом України №103699 "стерпність" відноситься до рівня дискомфорту, пов`язаного з лікуванням глатирамеру ацетатом. Стерпність пов`язується з частотою та тяжкістю післяін`єкційних реакцій та реакцій на ділянці ін`єкції. Стерпність впливає на період, протягом якого пацієнт може дотримуватися лікування глатирамеру ацетатом. Підвищення стерпності при дотриманні пацієнтом запропонованої у патенті схеми лікування обумовлюється зменшенням кількість ін`єкцій, і як наслідок, зменшенням частоти реакції на ділянці ін`єкції. Таке досягнення стерпності при лікування є звичайним та очевидним (висновок від  10.12.2018 №1224). 
При цьому, як зазначає експерт Петренко С.А., в описі винаходу не наведено ніяких достовірних даних на підтвердження збільшення стерпності. В описі міститься посилання на протокол дослідження клінічного випробування, однак це дослідження не містить порівняння з іншими режимами застосування чи дозуваннями щодо стерпності. Таким чином, даних, що підтверджують збільшення стерпності лікування глатирамеру ацетатом у людини-пацієнта, що страждає на рецидивно-ремітуючий розсіяний склероз, не наведено. 
Відповідно до наведеного в описі винаходу за патентом України № 103699 прикладу, глатирамеру ацетат вводився щотижня трьома підшкірними ін`єкціями по 40 мг, щонайменше через добу. Відповідно до відомого рівня техніки глатирамеру ацетат вводився підшкірними ін`єкціями по 40 мг через день (джерело Д1 - патентна заявка WO 2007/081975 A2). Тобто, ознаки "де лікарський препарат виготовлений для схеми введення трьома підшкірними ін`єкціями протягом періоду сім діб із щонайменше однією добою між кожною підшкірною ін`єкцією" є описом відомого з рівня техніки порядку та режиму введення лікарського препарату - глатирамеру ацетату, для лікування рецидивно-ремітуючого розсіяного склерозу. При цьому, як зазначає екперт Петренко С.А., використання для опису порядку та режиму введення глатирамеру ацетату лексичних конструкцій, відмінних від тих, які використовувались у розглянутих експертом документах рівня техніки, жодним чином не змінюють сутність цих порядку та режиму (с. 16 Висновку експерта Петренка С.А. від 10.12.2018 №1224). 
Крім того, у письмових відповідях на поставлені експерту Петренку С.А. питання,  експерт зазначає, що, якщо оцінювати дослідження, описані у документах рівня техніки Д2 - Д5, з огляду на результати, описані у документі рівня техніки Д8, то вбачається, що такі дослідження заохочують до застосування глатирамеру ацетату в дозі 40 мг через день, оскільки: саме така доза дозволить збалансувати сильні сторони різних дозувань (20 мг та 40 мг) і різних режимів введення (щодня та через день). Під час проведення досліджень пацієнтам підшкірно вводився глатирамеру ацетат протягом довгих строків, тобто, вони місяцями і роками терплять негативні реакції у місці ін`єкції. Відмінність у показниках припинення терапії у 4,2 % спостерігалася при введенні 40 мг щодня порівняно із 20 мг щодня, і створюваний нею дискомфорт може бути нівельований значним зменшенням кількості реакцій у місці ін`єкції за рахунок зменшення кількості ін`єкцій наполовину - із введення щодня на введення через день (відповідь Петренка С.А. на питання 1.1. компанії Тева).
Враховуючи викладене вище, ознаки самі по собі та у сукупності з іншими ознаками незалежного пункту 1 формули винаходу за патентом України № 103699, не призводять, на думку експерта Петренка С.А., до технічного результату, який характеризується новими неочікуваними властивостями або неочікуваним покращенням характеристик відомих властивостей об`єкта винаходу.
Аналізуючи результат проведеного дослідження, експерт Петренко С.А. зазначає, що винахід за патентом України № 103699, описаний у незалежному п.1 формули винаходу, отриманий шляхом:
- заміни частини відомого засобу іншою відомою частиною для досягнення технічного результату, щодо якого встановлено вплив саме такої заміни;
- створення засобу, який складається з відомих частин, вибір яких і зв`язок між якими здійснено за відомими правилами, рекомендаціями, і технічний результат, який при цьому досягають, обумовлений лише відомими властивостями зазначених частин і зв`язків між ними;
- зміни кількісної ознаки, показ таких ознак у взаємозв`язку або в зміні його виду за умови, що факт впливу кожної з ознак на зазначений технічний результат відомий і нові значення цих ознак або їх взаємозв`язок могли бути одержані, виходячи з відомих залежностей, закономірностей (с. 17 Висновку експерта від 10.12.2018 №1224).
За результатами дослідження 9-ти джерел рівня техніки (Д1-Д9), копії яких додані позивачем до позовної заяви, експерт Петренко С.А. прийшов до висновку, що  винахід за патентом України № 103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" не відповідає умові патентоздатності "винахідницький рівень" (с. 19 Висновку експерта від 10.12.2018 № 1224).
Судом першої та апеляційної інстанції також проаналізовано поданий відповідачем-2 висновок від 09.09.2019 №19-ОВМ/18 за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності, складений атестованим судовим експертом Оцалюком В.М., у ньому зазначено, що цей висновок підготовлено для подання до суду та що експерт Оцалюк В.М. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
На вирішення експерта Оцалюка В.М. було поставлене таке ж питання, як і на вирішення експерта Петренка С.А., він досліджував ті самі джерела рівня техніки, що і Петренко С.А., але на відміну від останнього, експерт Оцалюк В.М. прийшов до висновку, що "Винахід за патентом України № 103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" від 11.11.2013 відповідає умові патентоздатності "винахідницький рівень" (с. 24 Висновку експерта від 09.09.2018№19-ОВМ/18).
До такого висновку експерт Оцалюк В.М. прийшов на тій підставі, що, на його переконання, надані йому документи рівня техніки не містили переконливих даних, які б мотивували середнього спеціаліста в цій галузі призначити глатирамеру ацетат в дозі 40 мг тільки три рази на тиждень в очікуванні того, що це буде забезпечувати прийнятне полегшення симптому рецидивно-ремітуючого розсіяного склерозу у людини-пацієнта, що страждає на рецидивно-ремітуючий розсіяний склероз, або у пацієнта, що зазнав перший клінічний епізод та визначається як такий, що має високий ризик розвитку клінічно-визначеного розсіяного склерозу, на фоні введення глатирамеру ацетат в дозі 20 мг для якої вже підтверджена ефективність при щоденному введенні.
Як зазначає Оцалюк В.М., до призначення глатирамеру ацетату в дозі 40 мг середній спеціаліст ставився б досить обережно, враховуючи співвідношення користь:шкода, що забезпечує така доза, і ті негативні дані, що були пов`язані з введенням такої дози глатирамеру ацетату, і можливість відмови пацієнта від тривалого лікування на фоні небажаних проявлень, що можуть супроводжувати введення 40 мг дози глатирамеру ацетату.
Також, як зазначає Оцалюк В.М. , з документів рівня техніки невідомим було і збільшення стерпності лікування з використанням дози 40 мг глатирамеру ацетату, але які містили інформацію що доза 40 мг глатирамеру ацетату має більше побічних проявлень. Документи рівня техніки містили лише натяки на збільшення стерпності лікування при введенні через день дози 20 мг глатирамеру ацетату, але не 40 мг навіть при щоденному введенні. А екстраполювати дані, отримані для дози 20 мг на дозу 40 мг неможливо, оскільки також слід враховувати і можливість відмови пацієнта від лікування у випадку виникнення таких наслідків, що були обумовлені саме високою дозою глатирамеру ацетату. 
Тобто, надані на дослідження документи рівня техніки, як вважає Оцалюк В.М. , не містили сукупності ознак, поєднання яких забезпечувало б досягнення заявленого технічного результату, а саме, полегшення симптому рецидивно-ремітуючого розсіяного склерозу без будь-яких наслідків та збільшення стерпності такого лікування (с 22 Висновку від 09.09.2018 №19-ОВМ/18).
Судом апеляційної інстанції проаналізовано наявний в матеріалах справи висновок експерта Андрєєвої А.В. від 25.05.2020 № 03-02/2020 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, підготовлений на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 та від 13.05.2020 у справі № 910/16863/18. 
В ході судової експертизи було досліджено 12 джерел рівня техніки: ті самі 9 джерел рівня техніки, які досліджували експерти Петренко С.А. та Оцалюк В.М. , а також 3 джерела рівня техніки, наданих сторонами в матеріали справи пізніше.
Здійснивши експертне дослідження, врахувавши відповіді фахівця Привалко Е.Г. на поставлені їй судовим експертом Андрєєвою А.В. питання, судовий експерт Андрєєва А.В. прийшла до висновку, що винахід за патентом України від 11.11.2013 №103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" не відповідає умові патентоздатності "винахідницький рівень" (с. 57 Висновку експерта від 25.05.2020 № 03-02/2020).
Підставою для такої відповіді на поставлене судом на вирішення експертизи питання стало те, що, на думку експерта Андрєєвої А.В., найближчим аналогом винаходу за патентом № 103699 є технічне рішення за джерелом Д1 (патентна заявка WO 2007/081975 A2), і єдина відмінність винаходу за патентом №103699 від найближчого аналогу - режим введення "тричі на тиждень" - була відома з джерела Д10 (відомості про лікарський засіб "Ребіф" для лікування того ж самого захворювання із режимом введення "тричі на тиждень") до 20.08.2009 року - дати пріоритету заявки № а 2012 03259 (с. 53 Висновку експерта від 25.05.2020 № 03-02/2020 ).
Крім того, у Висновку експерта Андрєєвої А.В. № 03-02/2020 зазначено, що для фахівця була б очевидною схема лікування 40 мг глатирамеру ацетату через день, яка б дозволила поєднати ефективність дози 40 мг (включаючи дещо більшу швидкість настання ефекту) із зниженою частотою ін`єкцій (зміна режиму введення), і що розкриття такої схеми лікування в джерелі Д1 слід розглядати не як аномалію, а як закономірний результат доступної з рівня техніки інформації (с. 55 Висновку експерта від 25.05.2020 №03-02/2020).
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок експерта від 25.05.2020 №03-02/2020 складений атестованим судовим експертом відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу" та Господарського процесуального кодексу України, а тому правомірно прийнято судом в якості належного та допустимого доказу.
Доводи відповідача-2 і скаржника щодо неможливості брати до уваги висновок експерта від 25.05.2020 №03-02/2020 у зв`язку із неповідомлення фахівця Привалко Е.Г. про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок суд відхиляє, із врахуванням вищезазначеного. Процесуальним законом передбачене таке повідомлення експерта, якому доручено проведення судової експертизи, але не фахівця, який залучається до проведення експертизи за клопотанням експерта. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.02.2018 у справі № 910/25126/15, а також в постанові від 14.04.2020 у справі № 755/14848/16-ц. 
Крім того, доводи представника скаржника про те, що висновок від 25.05.2020 №03-02/2020 не відповідає вимогам висновку за результатами комплексної експертизи є недоречним з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 106 Господарського процесуального кодексу України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами з різних галузей знань або з різних напрямів у межах однієї галузі знань.
Натомість, судом комплексна експертиза у даній справі не призначалася, а Привалко Е.Г. була залучена судом до проведення експертизи в якості фахівця, а не в якості експерта, як вже зазначено вище.
Доводи відповідача-2 і скаржника щодо неврахування експертом Андрєєвою А.В. технічного результату винаходу за оспорюваним патентом у вигляді збільшення стерпності суд також відхиляє, оскільки даний технічний результат експертом Андрєєвою А.В. оцінений і це не вплинуло на її висновок про відсутність у винаходу за патентом №103699 винахідницького рівня (с. 55 Висновок експерта від 25.05.2020 № 03-02/2020).
Доводи скаржника щодо недоліків складеного Петренком С.А . Висновку експерта  від 10.12.2018 № 1224 зводяться до незгоди з інтерпретацією експертом Петренком С.А. джерел рівня техніки і не містять беззаперечних доказів порушення останнім методології дослідження при складенні Висновку експерта від 10.12.2018 № 1224. Крім того, до аналогічних висновків прийшла судовий експерт Андрєєва А.В. Перед експертами Петренком С.А. та Андрєєвою А.В. були поставлені однакові питання, на які вони надали однакові відповіді. 
За таких умов, складений експертом Петренком С.А. Висновок експерта від 10.12.2018 №1224  і складений судовим експертом Андрєєвою А.В. висновок експерта від 25.05.2020 №03-02/2020 приймаються судом апеляційної інстанції як належні і допустимі докази. 
Суд критично ставиться до складеного експертом Оцалюком В.М. Висновку експерта від 09.09.2018 № 19-ОВМ/18, оскільки як вбачається з нього, експерт надав перевагу одному джерелу рівня техніки (Д8, презентації професора Комі) над низкою інших джерел рівня техніки, оскільки лише це дослідження на думку експерта можна вважати клінічно значущим та таким, що заслуговує на увагу спеціалістів з огляду на його достовірність (с. 19 Висновку експерта від 09.09.2018 №19-ОВМ/18). Такий підхід не узгоджується з положенням ч. 4 ст. 7 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", відповідно до якого рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Крім того, експерт Оцалюк В.М. не досліджував джерело Д10, яке містить відомості про лікарський засіб "Ребіф", який призначений для лікування рецидивно-ремітуючого розсіяного склерозу і має схему введення "тричі на тиждень".
Суд критично оцінює висновок Оцалюка В.М. із врахуванням всіх доказів, що містяться у даній справі, у їх сукупності.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обгрунтовано та правомірно встановив, що зібрані у справі докази свідчать про те, що винахід за патентом України від 11.11.2013 №103699 "Терапія глатирамеру ацетатом з низькою частотою" станом на дату пріоритету (20.08.2009) був очевидним для фахівця, тобто явно випливав із рівня техніки, а тому, винахід за спірним патентом не відповідає умовам патентоздатності за критерієм "винахідницький рівень", як передбачено ч. 1 ст. 459 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону.
В силу приписів ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 10.05.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04), "Хоча пункт 1 частини 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення".
Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, у тому числі результатів судової експертизи, пояснень сторін, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в даному випадку наявні підстави для визнання недійсним патенту на винахід від 11.11.2013 № 103699.

Скаржником в апеляційній скарзі та доповненнях до неї було зазначено, що суд першої інстанції неправомірно проігнорував прохання про застосування до вимог позивача позовної давності та про відмову в задоволенні позову в повному обсязі на цій підставі.
Так, обґрунтовуючи вимоги про застосування наслідків пропуску позовної давності скаржник зазначає, що з 11.11.2013 - дати офіційної публікації відомостей про видачу патенту, інформація про патент стала загальнодоступною, та позивач мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, що спричинені видачею патенту.
Крім того, скаржник вказує на те, що у 2014 році позивач подав на реєстрацію у США лікарський препарат, до складу якого входило 40 мг глатирамеру ацетату, та вже тоді існували обставини, із якими позивач пов`язує виникнення у нього інтересу, за захистом якого він звернувся до суду.
Скаржник зазначає, що з січня 2015 року позивач уповноважив своїх представників діяти на території України, і такі представники вчиняли дії, спрямовані на отримання інформації щодо українських патентів, які охороняють лікарські засоби із вмістом глатирамеру ацетату, ініціювали залучення Позивача до участі в інших справах з посиланням на інтерес щодо ввезення та продажу в Україні лікарського засобу, що містить глатирамеру ацетат, а тому не могли не знати (або, принаймні, мали підстави та можливість дізнатися) про існування оспорюваного патенту України № 103699.
Таким чином, скаржник вважає, що строк позовної давності сплив ще в січні 2018 року, тоді як позовна заява була подана 14.12.2018.
Положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.
Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Компанія Синтон Б.В. є фармацевтичною компанією. Інтерес компанії Синтон Б.В., за захистом якого вона звернулася до суду з позовом у даній справі №910/16863/18, полягає у безперешкодному веденні господарської діяльності на території України з постачання компонентів для виробництва відповідного генерічного лікарського засобу і продажу його в Україні, у безперешкодній державній реєстрації і продажу в Україні такого лікарського засобу з вмістом речовини глатирамеру ацетат у дозуванні 40 мг .
Як вже зазначалось вище, для реєстрації генеричного лікарського засобу вимога проводити відповідні дослідження і випробування відсутня - достатньо лише послатися на відомості про них, зазначені в повному реєстраційному досьє на оригінальний лікарський засіб: "генеричний тип лікарського засобу передбачає, що реєстраційне досьє містить посилання на реєстраційну інформацію, що міститься у досьє на референтний препарат, за умови доведення їх еквівалентності." (п. 1.3 Розділу III Порядку).
Отже, згідно з законодавством передумовою для реєстрації генеричного лікарського засобу є наявність повного реєстраційного досьє раніше зареєстрованого референтного лікарського засобу, на яке можна послатися.
У даному випадку оригінальний (референтний) лікарський засіб з вмістом 40 мг діючої речовини глатирамеру ацетат було вперше зареєстровано в Україні з 14.12.2015 реєстраційне посвідчення від 14.12.2015 №UА/6307/01/02 на лікарській засіб "КОПАКСОН 40", що підтверджується Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" від 14/12/2015 № 853 (витяг міститься в матеріалах справи). Заявником щодо цього лікарського засобу є компанія ТЕВА ФАРМАСЬЮТІКАЛ ІНДАСТРІЗ ЛТД, що скаржником не заперечується.
Тобто у компанії Синтон Б.В. з`явився охоронюваний законом інтерес щодо безперешкодної реєстрації та продажу відповідного генеричного лікарського засобу з вмістом 40 мг глатирамеру ацетат саме 14.12.2015, коли було видано вищевказане реєстраційне посвідчення на оригінальний лікарський засіб.
Однак, якщо в Україні виданий патент на винахід, формула якого передбачає використання речовини глатирамеру ацетат у дозуванні 40 мг з певним режимом введення, це є перешкодою для ведення відповідної господарської діяльності іншими компаніями, що мають намір використовувати технології з речовиною глатирамеру ацетат 40 мг чи намір здіснити реєстрацію та продажу відповідного генеричного лікарського засобу з вмістом 40 мг глатирамеру ацетат.
У даному випадку саме такий патент на винахід був наявний - це оспорюваний у даній справі патент України № 103699 на винахід, права на які належать Відповідачу-2, і використовувати який надано право компанії ТЕВА ФАРМАСЬЮТІКАЛ ІНДАСТРІЗ ЛТД. Його дійсність (за його невідповідності умовам патентоздатності) порушує вищевказаний охоронюваний законом інтерес компанії Синтон Б.В. на безперешкодну реєстрацію зазначеного генеричного лікарського засобу та є причиною звернення компанії Синтон Б.В. із позовом у даній справі.
Тобто інтерес компанії Синтон Б.В. до реєстрації зазначеного генеричного лікарського засобу із вмістом 40 мг глатирамеру ацетату в будь-якому випадку виник не раніше 14.12.2015 - до того моменту в Україні не було зареєстровано оригінального (референтного) лікарського засобу, на реєстраційне досьє якого компанія Синтон Б.В. має намір послатись при реєстрації свого генеричного лікарського засобу.
Посилання скаржника на те, що позивач мав можливість раніше дізнатися про оспорюваний патент в даному випадку є недоречним, оскільки до 14.12.2015 не існувало такого охоронюваного законом інтересу, за захистом якого  позивач звернувся з даним позовом до суду.
          Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав чи охоронюваного законом інтересу, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її правчи охоронюваного законом інтересу. За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
          Як убачається зі змісту постанов Верховного Суду від 26.06.2018 та від 28.01.2020 зі справи № 910/20564/16,  вирішуючи спори щодо визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, суд касаційної інстанції виходить з того, що початок перебігу позовної давності для звернення до суду з такими позовами не може автоматично збігатися з датою публікації відомостей про реєстрацію знака для товарів і послуг.
В даній справі  право  на позов пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо оспорюваного патенту на винахід, наприклад, початком використання спірного позначення на ринку.
Таким чином, компанія Синтон Б.В. подала позовну заяву в даній справі в межах трирічного строку позовної давності з моменту виникнення в неї з 14.12.2015 охоронюваного законом інтересу, за захистом якого звернувся позивач до суду з даним позовом, оскільки такий інтерес порушується дійсністю  оспорюваного патенту України № 103699.
Правові позиції щодо моменту виникнення конфлікту інтересів та відповідного моменту виникнення охоронюваного законом інтересу у позивача, викладене у постанові  Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/13119/17 - моменту початку строку позовної давності.
          Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право або інтерес особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.
Таким чином, з огляду на наведені вище обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності щодо заявлених у даному позові вимог, порушений інтерес позивача підлягає захисту та наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів скаржника та інших сторін у справі, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням вимог ГПК Укпраїни та відсутні підстави для його скасування.
Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного рішення та впливали на їх правильність в апеляційній скарзі не наведено.
Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для  скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 у даній справі не вбачається.
Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії Тева Фармасьютікал Індастріз Ко. Лтд  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 у справі №   910/16863/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                О.С. Копитова