ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/7199/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Цимбал І.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора департаменту патрульної поліції Терещук Оксани Іванівни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ №01481181 винесену 26.03.2021 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 , а справу - закрити за відсутністю складу правопорушення.  
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю:
Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ №01481181 винесену 26.03.2021 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої  статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем - Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, її батько ОСОБА_2 , який фактично керував автомобілем, повинен був вчинити дії відповідно до Порядку, в строки, визначені статтею 279-3 КУпАП України. При цьому, ОСОБА_2 направив заяву засобами поштового зв`язку з порушенням передбачених законодавством вимог (не особисто), а вдруге звернувся з порушенням 20-денного строку. 
Також, апелянт наполягає, що у випадку звернення ОСОБА_2 з дотриманням строків та в порядку, передбаченому 279-3 КУпАП України, постанова не була б скасована, а до неї були б внесені зміни в частині суб`єкта правопорушення. Однак, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції постанова була скасована в повному обсязі, що призведе до створення передумов для повернення ОСОБА_2 сплаченого штрафу. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2021 ОСОБА_1 отримала постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 26.03.2021 серії 1АВ № 01481181.
06.04.2021 ОСОБА_2 , шляхом направлення заяви засобом поштового зв`язку звернувся до відповідача про те, що 26.03.2021 саме він користувався автомобілем позивача та винний у вчинені вище вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим ще 27.03.2021 оплатив штраф, на підтвердження чого також долучив відповідну квитанцію.
20.04.2021 відповідач засобом поштового зв`язку надіслав ОСОБА_2 відповідь на вищевказану заяву, яку останній отримав 04.05.2021, про те, що звернення останнього мало місце у неналежний спосіб (засобами поштвого зв`язку, а не особисто) та рекомендовано звернутися повторно із заповненою згідно із вимогами відповідного порядку заявою та квитанцією про оплату штрафу для зміни суб`єкта правопорушення в постанові.
17.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до відповідача повторно відповідно до порядку, роз`ясненого відповідачем у листі від 20.04.2021, проте останнім будь яких дій щодо заміни у постанові відповідальної особи за вчинення правопорушення не вчинені.
Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що ОСОБА_2 , звертаючись у передбачений  ст. 279-3 КУпАП  строк до відповідача із зазначеною вище заявою про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення та квитанцією про оплату штрафу діяв добросовісно та у передбачуваний законом спосіб.
З огляду на це суд першої інстанції зазначив, що не якісно викладений закон, не може слугувати підставою для притягнення невинуватої особи до відповідальності, на що ДПП не звернув увагу. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення  Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1  ст. 276 КУпАП  справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною 2  ст. 258 КУпАП  передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до  ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення  правил дорожнього руху, ст.ст. 1241 - 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Так, відповідно до ч. 1  ст. 122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2021 ОСОБА_1 отримала постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 26.03.2021 серії 1АВ № 01481181.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 26.03.2021 о 10:49 год за адресою М-05 Київ-Одеса 294+260, особа, яка керувала транспортним засобом Lexus NX 200, номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 39 км/год, чим порушила п. 12.9(б)  Правил дорожнього руху. Перевищення швидкості зафіксовано технічним засобом Каскад 026-1219.
Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП  у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 4).
В той же час, як вбачається з матеріалів та встановлено судом першої інстанці, 06.04.2021 ОСОБА_2 , шляхом направлення заяви засобом поштового зв`язку звернувся до відповідача про те, що 26.03.2021 саме він користувався автомобілем позивача та винний у вчинені вище вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим ще 27.03.2021 оплатив штраф, на підтвердження чого також долучив відповідну квитанцію (а.с. 11, 14). 
20.04.2021 відповідач засобом поштового зв`язку надіслав ОСОБА_2 відповідь на вищевказану заяву, яку останній отримав 04.05.2021, про те, що звернення останнього мало місце у неналежний спосіб (засобами поштвого зв`язку, а не особисто) та рекомендовано звернутися повторно із заповненою згідно із вимогами відповідного порядку заявою та квитанцією про оплату штрафу для зміни суб`єкта правопорушення в постанові (а.с. 53-54).
17.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до відповідача повторно відповідно до порядку, роз`ясненого відповідачем у листі від 20.04.2021 (а.с. 52), проте останнім будь яких дій щодо заміни у постанові відповідальної особи за вчинення правопорушення не вчинені.
Безпосередньо викладені вище обставини щодо звернення ОСОБА_2 із заявою про визнання визнання винуватості у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та оплати штрафу стали підставою для звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , звертаючись у передбачений  ст. 279-3 КУпАП  строк до відповідача із зазначеною вище заявою про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення та квитанцією про оплату штрафу, діяв добросовісно та у передбачуваний законом спосіб
Щодо вказаних вище обставин та наявност підстав для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, приписи статті 279--3 КУпАП України передбачають можливість звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2  цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідальна особа, зазначена у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Отже, з вищевикладених імперативних приписів КУпАП України, відповідальна особа звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у випадку якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. 
Аналогічні приписи містить Порядк звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833 (далі - Порядок), згідно з пунктом 4 якого заявник подає заяву особисто в письмовому вигляді українською мовою (заповнюється машинодруком або від руки розбірливо без виправлень) за умови його ідентифікації та незалежно від місця реєстрації безоплатно до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції. Типовий зразок заяви розміщується на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.
Заява також може бути подана через офіційний веб-сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
Таким чином, законодавством передбачено лише два можливих способи звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб-сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису. 
В той же час, матеріалами справи підтверджується та фактично не заперечується позивачем, що 06.04.2021 ОСОБА_2 , звернувся до відповідача про те, що 26.03.2021 саме він користувався автомобілем позивача та винний у вчинені вище вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим ще 27.03.2021 оплатив штраф, на підтвердження чого також долучив відповідну квитанцію саме шляхом направлення заяви засобом поштового зв`язку (а.с. 11, 14). 
Відтак, апеляційний суд наголошує, що звернення ОСОБА_2 із відповідною заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності відбулось із порушенням порядку, встановленого приписами статті 279-3 КУпАП України, які передбачаються особисте звернення з метою ідентифікації особи. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним надіслання відповідачем ОСОБА_2 відповіді 20.04.2021 на його заяву, яку останній отримав 04.05.2021, про те, що звернення останнього мало місце у неналежний спосіб (засобами поштового зв`язку, а не особисто) та рекомендовано звернутися повторно із заповненою згідно із вимогами відповідного порядку заявою та квитанцією про оплату штрафу для зміни суб`єкта правопорушення в постанові (а.с. 53-54).
Так, в подальшому 17.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до відповідача повторно відповідно до порядку, роз`ясненого відповідачем у листі від 20.04.2021 (а.с. 52), однак, як вірно вказує апелянт, таке звернення мало місце лише 17.05.2021, тобто з порушенням 20-денного строку, встановленого приписами статті 279-3 КУпАП України (постанова отримана позивачем 01.04.2021, що зазначає сама позивач). 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-якої протиправності в діях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки в межах спірних правовідносин останній діяв у спосіб, визначений приписами статті 279-3 КУпАП України. 
Колегія суддів наголошує, що заява ОСОБА_3 про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності могла стати підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за постановою серії 1АВ №01481181 винесеною 26.03.2021 лише у випадку звернення ОСОБА_3 до відповідача з дотриманням Порядку та імперативних приписів статті 279-3 КУпАП України, які останнім було порушено, що підтверджується встановленими вище обставинами. 
Окрім цього, апеляційний суд наголошує на помилковості висновків суду першої інстанції, оскільки згідно з пунктом 4 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, завтердженої наказом Міністерством внутрішніх справ України 13 січня 2020 року № 13, у разі відповідності заяви встановленим вимогам та підтвердження сплати заявником штрафу, визначеного відповідною адміністративною постановою, уповноважений поліцейський з використанням засобів Системи вносить до цієї постанови зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення.
Унесені уповноваженим поліцейським зміни до адміністративної постанови автоматично вносяться засобами Системи до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Таким чином, колегія суддів наголошує, що у випадку, якби звернення ОСОБА_3 із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням приписів статті 279-3 КУпАП України, то оскаржувана постанова не була б скасована, а до неї були б внесені зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення та визнала відповідний факт. 
Відповідно до частини першої  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини друга  статті 77 КАС України).
У даній справі відповідачем було виконано обов`язок доказування, передбачений вищевказаними положеннями процесуального законодавства. 
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що враховуючи визнання ОСОБА_3 факту вчинення адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також сплати штрафу, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача внести зміни до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ №01481181 від 26.03.2021 в частині суб`єкта правопорушення. 
Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України,  у справах, визначених  статтями 273-277,  280-289  цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України  та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора департаменту патрульної поліції Терещук Оксани Іванівни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. 
При цьому, вимога апелянта про покладення судових витрат на позивача не підлягає задоволенню, оскільки приписами статті 139 КАС України, не передбачено можливості стягнення витрат по сплаті судового збору з фізичної особи на користь суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року - задовольнити повністю. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора департаменту патрульної поліції Терещук Оксани Іванівни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна