ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4656/21 Справа № 203/4311/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маймур Ф. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , - 

ВСТАНОВИЛА:

       У липні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12.07.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1142-Н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 169 244, 37 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, строком до 10 липня 2037 року. 
       Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 169 244, 37 доларів США, проте, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 12.03.2013 рік становить 294 510 доларів США 08 цента, що за курсом НБУ еквівалентно 2 354 019 грн. 07 коп. 
       Також ПАТ КБ «Надра» зазначило, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 12.07.2007 року було укладено договір поруки № 8/2007/840-К/1142-Н від 12.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 .
       Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором від 12.07.2007 року було укладено договір іпотеки № 8/2007/840-К/1142-Н, відповідно до умов якого позивачу було передано в житловому буд. літ А-9 квартиру АДРЕСА_1 та яка належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2007 року.
       На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 12.07.2007 року у розмірі 2 354 019 грн. 07 коп., а також звернути стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено в межах виконавчого провадження на підставі ст. 58 зазначеного Закону в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором від 12.07.2007 року та стягнути з відповідачів судові витрати.
       Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року – 2 354 019 грн. 07 коп., що складається з заборгованості за кредитом – 1 342 939 грн. 74 коп., заборгованості по відсоткам – 770 181 грн. 34 коп., заборгованості з пені – 105 620 грн. 94 коп. та штрафу – 135 277 грн. 05 коп.
       Також, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., за реєстровим № 5183 і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів № 2210638, у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року в розмірі 2 354 019 грн. 07 коп., яка складається з заборгованості за кредитом – 1 342 939 грн. 74 коп., заборгованості по відсоткам – 770 181 грн. 34 коп., заборгованості з пені – 105 620 грн. 94 коп. та штрафу – 135 277 грн. 05 коп., шляхом реалізації предмета іпотеки через публічні торги із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
       Вирішено питання розподілу судових витрат.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 - особа, яка не брала участі в даній справі, звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вказаним судовим рішенням порушені її права та обов`язки як власника квартири АДРЕСА_1 .
       Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «Надра», як кредитодавцем та відповідачем ОСОБА_2 як позичальником, було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1142-Н, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 169 244, 37 доларів США, на наступні цілі: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 12.07.2007 року, витрати страхувальника та витрати пов`язанні з оформленням кредиту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,49 відсотків річних, комісії за видачу кредиту, зі строком дії кредиту до 10 липня 2037 року. Забезпеченням виконання відповідачем зобов`язань виступає іпотека в житловому буд. літ А-9 квартиру АДРЕСА_1 . За порушення позичальником своїх договірних зобов`язань із своєчасного повернення кредиту позивач має право звернути стягнення на вищезазначену квартиру. Окрім того, умовами вказаного кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокове виконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором у випадках невиконання умов цього договору із погашення заборгованості за кредитом. Викладені обставини підтверджуються копією зазначеного кредитного договору, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5-8).
       Виконання позичальником своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року забезпечено в повному обсязі договором іпотеки від 12 липня 2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра», як іпотекодержателем, правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_2 , як іпотекодавцем. Предметом зазначеного договору іпотеки є належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно – квартира АДРЕСА_2 . Викладене підтверджується копією зазначеного договору іпотеки квартири, копією витягу зі Статуту ПАТ КБ «Надра», та копією договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2007 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 12-17, 23-27).
       В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було також укладено договір поруки № 8/2007/840-К/1142-Н від 12.07.2007 року, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копією зазначеного договору, наявною в матеріалах справи. (а.с. 10-11).
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку кредитодавець, скориставшись своїм правом вимагав достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки, пеню та штраф, здійснивши дострокове погашення кредиту. Внаслідок чого у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість розмір якої, станом на 12.03.2013 рік, складала 294 510 доларів США 08 цента, що за курсом НБУ еквівалентно 2 354 019 грн. 07 коп., з яких заборгованість за кредитом – 1 342 939 грн. 74 коп., заборгованість по відсоткам – 770 181 грн. 34 коп., заборгованість з пені – 105 620 грн. 94 коп. та штраф – 135 277 грн. 05 коп. Викладене підтверджується копією відповідного розрахунку заборгованості, наявною в матеріалах справи. (а.с. 9).
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, під час розгляду справи, знайшов підтвердження факт укладення між сторонами у справі кредитного договору № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року, договору іпотеки квартири від 12 липня 2007 року, а також було встановлено факт невиконання відповідачем ОСОБА_2 , на відміну від кредитодавця (іпотекодержателя), своїх договірних зобов`язань за вказаними договорами, тому вважав за можливе задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості та звернення стягнення, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації через публічні торги із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначених договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку».
       Так, відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»).
       Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.         Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
       Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
       Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
       Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти – гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
       Положеннями ст. 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
       Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ст. 1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.
       Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст. 549 ЦК України).
       За змістом ст.ст. 546, 547, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст. 575 ЦК України різновидом застави є іпотека.
       Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Положеннями ст. 6 Закону України «Про іпотеку» встановлено, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.
       Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України.
       Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду.         Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст. 589, 590 ЦК України.
       Умовами договору іпотеки від 12.07.2007 року, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, втому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
       Відповідно до ч. 3 ст. 36 «Про позасудове врегулювання» Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
       Нормою ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу встановленою статтею 38 цього Закону, а також його початкова ціна для подальшої реалізації.
       Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було прийнято рішення про її права, свободи та інтереси, як власника спірної квартири, однак, до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) її не було залучено, тому воно підлягає скасуванню.
       Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки, при вирішенні даного спору по суті, було встановлено факт невиконання боржником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а також факт наявності у позивача, за умовами укладеного між ним та відповідачем договору, права вимагати повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе позовні вимоги задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року – 2 354 019 грн. 07 коп., яка складається з заборгованості за кредитом – 1 342 939 грн. 74 коп., заборгованості по відсоткам – 770 181 грн. 34 коп., заборгованості з пені – 105 620 грн. 94 коп. та штрафу – 135 277 грн. 05 коп., та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., за реєстровим № 5183 і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів № 2210638, у рахунок повернення заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 не була стороною даних договорів.
       Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 27 жовтня 2011 року (а.с.83), тоді як, вказаною квартирою було забезпечено виконання позичальником своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту за кредитним договором № 8/2007/840-К/1142-Н від 12 липня 2007 року в повному обсязі згідно договору іпотеки від 12 липня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра», як іпотекодержателем, правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_2 , як іпотекодавцем. 
       Однак, всупереч положень ст.76-81 ЦПК України, доказів того, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири було дотримано усіх вимог чинного законодавства та, що позичальником ОСОБА_2 виконано умови кредитного договору й іпотека є припиненою, до суду апеляційної інстанції не було надано.
       Тому, оскільки, на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, квартира АДРЕСА_1 , була іпотечним майном та доводи апелянта зазначеного не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова