ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13365/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційної скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, Державна судова адміністрація України, Броварський міськрайонний суд Київської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області щодо не нарахування та не виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 27.08.2020 р. із застосуванням ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 р.»;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області недоотриману частину суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р., обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в розмірі 192 567 грн. 83 коп.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що нарахування відповідачем суддівської винагороди у спірному періоді відбулось всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення її прав та гарантій незалежності судді.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.
Зокрема, скаржник наполягає на тому, що він мав застосовувати приписи Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Апелянт зазначає, що прийняття рішення Конституційним Судом України від 28.08.2020 №.10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачу недорахованої суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону з 18.04.2020 р. до 28.08.2020 р., оскільки зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідач також стверджує, що розглянувши справу у письмовому провадженні, окружний адміністративний суд припустився порушення норм процесуального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 10 лютого 2002 р. № 2971-IІІ ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді місцевого Броварського міського суду Київської області.
Згідно наказу Управління Державної судової адміністрації України у Київській області № 67 від 07.04.2004 р. «Про переведення суддів міських та районних судів до новоутворених міськрайонних судів» позивач вважається такою, що приступила до виконання обов`язків судді новоутвореного Броварського міськрайонного суду за переведенням з Броварського міського суду.
За даними листа Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області № 1654/20 від 19.10.2020 р. на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» позивачеві у період - 18.04.2020 р. по 27.08.2020 р. виплачувалась суддівська винагорода в обмеженому розмірі, в результаті чого ОСОБА_1 не було виплачено 192 567 грн. 83 коп.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно статті 19 Основного Закону  правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу приписів частини 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України установлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 р. № 1402-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1402-VIII»).
Частиною 1 статті 135 цього Закону установлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 названої статті Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно частини 3 статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до частин 4, 5, 6, 7, 8 статті 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Частиною 9 статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
За змістом статті 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.
Відповідно до частини 1 статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
В силу приписів частини 1 статті 151 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
12 березня 2020 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Цією постановою на всій території України установлено карантин.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 р. № 553-IX Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено, зокрема, статтею 29 за змістом якої у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
У рішенні від 08.04.2016 р. № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.
Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема, надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
У рішенні від 03.06.2013 р. №3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.
У рішенні від 04.12.2018 р. №11-р/2018 Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів.
Таким чином, з огляду на те, що Конституцією України визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 27.08.2020 р. із застосуванням ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 р.»;.
Судова колегія також звертає увагу на те, що  положення частини 1 та  3  статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020 р.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно листу Державної судової адміністрації України № 10-13651/21 від 12.07.2021 р. зміни до кошторису Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у 2020 р. не вносились. Бюджетні асигнування за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» відкриті у повному обсязі.
Помилковим є твердження скаржника про те, що окружний адміністративний суд не мав правових підстав для розгляду цієї справи у письмовому провадженні.
У постанові від 23.06.2021 р. у справі № 520/13014/20 Верховний Суд зазначив, що справи цієї категорії не належать до справ незначної складності у значенні частини шостої  статті 12 КАС. Проте, віднесення її до цієї    «категорії» не дає достатніх підстав вважати, що її розгляд мав відбуватися виключно за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи, що апелянтом не доведено, що ця справа має істотне значення для сторін і значний суспільний інтерес, суд апеляційної інстанції не вбачає процесуальних порушень у діях окружного адміністративного суду при вирішення питання щодо порядку розгляду справи. 
У частині стягнення невиплаченої суддівської винагороди, колегія суддів бере до уваги, що у постанові від 23.06.2021 р. у справі № 520/13014/20 Верховний Суд дійшов наступного:
«54. Зважаючи на наведені положення статей  148,  149 Закону № 1402-VIII  у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті  22, частини першої статті  23 Бюджетного кодексу України, колегія суддів виснувала, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.
55. Принагідно додамо, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких-от цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що враховуючи приписи частини першої статті  2, частини першої статті  3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА)».
Відповідно ж до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Київській області не є тією особою, яка має відповідати за вимогою про стягнення недоотриманої частини суддівської винагороди.
Приймаючи до уваги, що за змістом частини 1 статті 48 КАС України заміна неналежної сторони можлива лише у суді першої інстанції, судове рішення у наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 315, 316, 317 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року в частині стягнення з  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь судді Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 суму недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно у розмірі 192  567 грн. 83 коп. скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовної вимоги про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області недоотриманої частини суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р., обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в розмірі 192 567 грн. 83 коп. відмовити.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 27 липня 2021 р.

Головуючий    суддя                                                               І.О.Лічевецький

                     суддя                                                               В.П.Мельничук 

                        суддя                                                         О.М.Оксененко